‫- NETFLIX מציגה -‬
‫ז'אן.‬
‫גברת שרייה.‬
‫כן?‬
‫איב נוסע לננסי לקנות אספקה.‬ ‫הוא יכול להוריד אותך בתחנה.‬
‫עומדים לנתק את פסי הרכבת במוזל‬ ‫כדי לחסום את התקדמות הגרמנים.‬
‫זו תהיה הרכבת האחרונה, אז אל תאחרי.‬
‫אחכה לך בכיכר.‬
‫בשעה שלוש בדיוק.‬
‫אהיה שם. תודה.‬
‫תודה רבה.‬
‫על לא דבר.‬
‫לכי לאכול. את בטח רעבה.‬
‫תודה, איב.‬
‫- פרק 2 -‬
‫מה אתה עושה פה?‬
‫משטרה.‬
‫הגיעה לכאן אישה אתמול?‬
‫כל הנשים הן נזירות, והפצועים הם חיילים.‬
‫אפשר להעיף מבט?‬
‫זה בית חולים צבאי.‬ ‫אתה לא יכול פשוט להיכנס.‬
‫אין כניסה לאזרחים. יש לך אישור?‬
‫לא?‬
‫אז צא, בבקשה.‬
‫אל תדאג. אנקה את הפצעים שלך.‬
‫תתרומם.‬
‫מה שמך?‬
‫אתה לא זוכר?‬
‫ודאי חווית דברים נוראיים.‬
‫הגנרל לא יקבל אותך.‬
‫בדקנו, ואין בקשה לפטור מגיוס לעובדים שלך.‬
‫לא יכול להיות.‬
‫גיסי עובד במשרד המלחמה בפריז.‬
‫הוא אמר לנו שהבקשה שלנו התקבלה ואושרה.‬
‫לאור המצב,‬
‫זה לא סביר.‬
‫להתראות, גברתי.‬
‫אדוני.‬
‫אני צריכה שהגברים‬ ‫ימשיכו לעבוד במפעל. בלעדיהם…‬
‫גם המדינה צריכה אותם, גברתי!‬
‫אני יודעת.‬
‫בעלי עזב לפני יומיים.‬
‫בלתי אפשרי.‬
‫סלחו לי.‬
‫אני לא יכול לתת לך‬ ‫אישור לחקור בבית חולים צבאי.‬
‫דבר עם הממונים עליך.‬
‫מה איתך?‬
‫יש לך אישור להיכנס לבית החולים, נכון?‬
‫זאת מדלן הקטנה?‬
‫כן.‬
‫כמה היא גדלה.‬
‫תגידי שלום לדודך.‬ ‫-שלום.‬
‫שלום, מי?‬
‫שלום, דוד.‬
‫בת כמה את, מדלן?‬ ‫-שמונה.‬
‫שמונה!‬
‫תני לי נשיקה.‬
‫כמה שאת חמודה!‬
‫שארל?‬
‫בוקר טוב, קרולין.‬
‫נסעתי כל הלילה.‬ ‫לא יכולתי לעמוד מנגד ולא לעשות דבר.‬
‫במטה הכללי אין תיעוד לבקשה שלנו.‬
‫העובדים אפילו לא זכו להיפרד ממשפחותיהם.‬ ‫-כן, אני יודע. זה נורא.‬
‫מה קרה?‬ ‫-אני לא יודע.‬
‫תודה, ז'רמן.‬
‫הממשלה עברה לבורדו,‬
‫והמשרד בבלגן כרגע.‬
‫בקשת הפטור כנראה הלכה לאיבוד.‬
‫מה נוכל לעשות?‬
‫שום דבר. הגברים נשלחו לחזית.‬
‫לא יאשרו פטורים נוספים. המלחמה רק מתחילה.‬
‫הודעתי במשרד שאיעדר לזמן מה.‬
‫לא אחזור עד שאמצא פתרון.‬
‫אל תדאגי.‬
‫תודה, שארל.‬
‫אני שמחה שאתה כאן.‬
‫אימא, את יכולה לבוא, בבקשה?‬
‫סלחו לי.‬
‫אתה רוצה להסביר?‬
‫אתה אף פעם לא בא לסן-פולן.‬
‫תקשיבי, אימא, ויקטור יצא למלחמה.‬
‫את תזדקקי לעזרתי.‬
‫תסמכי עליי.‬
‫תאמיני בי קצת.‬
‫החיה מחזון יוחנן מתקרבת.‬
‫היא עלתה משאול תחתיות.‬
‫הצבא הגרמני צר עלינו.‬
‫איך נוכל להפיץ את דבר האל‬
‫במשטר השנאה הזה?‬
‫כדי להילחם בחיה,‬
‫יש צורך בכל חייל צרפתי.‬
‫עזרו לילדי צרפת להתאושש‬
‫למען ישחררו אותנו מן האויב!‬
‫אתן חיילות האל.‬
‫וכעת,‬
‫הבה נפתח את ליבנו‬
‫לזכרה של ליזט‬
‫ולזכר משפחתה.‬
‫קורבנות הברבריות הגרמנית.‬
‫ז'נבייב?‬
‫האל יהיה עימכן, אחיות.‬
‫מהר!‬
‫האם אנייס, מה קורה?‬
‫עוד פצועים מגיעים.‬
‫אני יכולה לעזור!‬
‫אני אחות בביה"ח סלפטרייר!‬
‫בואי איתי.‬
‫כסי את הראש.‬
‫מהר.‬
‫אפשר לעזור לך?‬
‫לא.‬
‫זכרו, אחיות, הירוקים יכולים לחכות.‬
‫הצהובים אל ברואן, האדומים אליי.‬
‫בהצלחה, אחיות! קדימה!‬
‫לכו!‬
‫תעזרו לי!‬
‫ניקח אותו לשם.‬
‫זה בסדר, תחזיק מעמד!‬
‫אדום. שים לו חוסם עורקים!‬ ‫-כן, מייג'ור!‬
‫הרגל שלי!‬ ‫-אל תזוז!‬
‫הרגל שלי!‬
‫ברואן!‬
‫צהוב! הוא שלך.‬
‫הרגל שלי!‬
‫הוא מת, אחות. קדימה.‬
‫לפצוע הבא!‬
‫היי! מה אתם עושים?‬
‫לך לעזאזל!‬
‫הוא גרמני! הוא לא שייך לכאן!‬ ‫-אין לכם חמלה?‬
‫הם שחטו אותנו בהרים!‬
‫אחות! תרימי לו את הרגל‬ ‫כדי שנוכל לבדוק אותו.‬
‫עופו מפה! זו פקודה!‬
‫עלינו לטפל בפצועים שלנו,‬ ‫לקיים את שבועתנו לאל.‬
‫אני מקיים את שבועת היפוקרטס,‬ ‫לפיה כל החיים שווים.‬
‫אני אעשה זאת.‬
‫נפחת.‬
‫הוא בסיכון לנמק.‬
‫מי את?‬ ‫-ז'אן שרייה, אחות.‬
‫הגיע הזמן.‬
‫תעזרי לי למיין את הפצועים?‬ ‫-כמובן.‬
‫האדומים צריכים…‬ ‫-אני יודעת.‬
‫ברואן, בוא איתי. נתחיל בו.‬
‫נשים אותו בצד, אחרת יהרגו אותו.‬
‫דוקטור!‬
‫אני בא.‬
‫דיברתי עם כמה אנשים במשרד המלחמה,‬
‫ונוכל לקבל עובדים מהמושבות.‬
‫המפעל יצטרך לעבור הסבה.‬
‫הסבה?‬
‫כן, הסבה למפעל ממשלתי לייצור תחמושת.‬
‫אנחנו צריכים לנצל את ההזדמנות הזאת.‬
‫ייצור משאיות וייצור תחמושת זה לא אותו דבר.‬
‫תקשיבי, אימא,‬ ‫אם זה מה שדרוש כדי להציל את המפעל…‬
‫ויקטור לא יתמוך בזה.‬
‫אני בטוחה.‬
‫כן, גם אני הייתי מעדיף להמשיך כרגיל.‬
‫אבל אתן מבינות את המצב?‬
‫תמצא פתרון אחר.‬
‫הייתי שמח, קרולין, אבל זו האפשרות היחידה.‬
‫גברת דוויט,‬
‫מר דלקור מהבנק כאן. הוא רוצה לדבר איתך.‬
‫לא נשאר לנו כלום?‬
‫זה מה שאתה אומר לנו?‬
‫לא היו שום הפקדות בחשבון כבר חצי שנה.‬
‫חשבתי שידעת.‬
‫בהחלט לא.‬
‫ויקטור לא אמר לך, קרולין?‬
‫לא, שום דבר.‬
‫מר דוויט,‬
‫אחיך הסתמך על מכירות עתידיות.‬
‫במצב רגיל היינו סומכים עליכם כמו תמיד,‬
‫כמו בזמנו של אביך. אבל עכשיו…‬
‫אנחנו במלחמה.‬
‫אין לך די עובדים לעמוד בהזמנות.‬
‫יש יותר מדי אי ודאות.‬
‫בלי אחיך, המפעל מושבת.‬ ‫-לא. אני כאן.‬
‫גברת דוויט,‬
‫את לא כשירה לתפקיד הזה.‬
‫אז מה יקרה עכשיו?‬
‫תעקלו את המפעל?‬
‫אם לא תשלמו את החובות שלכם, חוששני שכן.‬
‫תמכת בבעלי כשהוא רצה לשדרג את המפעל.‬
‫אפילו עודדת אותו!‬
‫ועכשיו אתה נוטש אותנו?‬
‫ואם אומר לך שנוכל להמשיך לייצר‬
‫ולמכור ללקוח שלא יתקשה לשלם לנו?‬
‫אתה אומר שיש לכם חוזה עם הצבא?‬
‫עוד לא, אבל אנחנו עובדים על זה.‬
‫זה יפיג את החששות שלנו.‬
‫פלוגה, עצור!‬
‫משוחררים!‬
‫היי!‬
‫את!‬
‫מה את עושה פה?‬
‫את מחפשת קליינטים, נכון?‬
‫עכשיו אני מבין למה שאלת את השאלות האלה.‬
‫המכונית במורד הכביש שייכת לך?‬
‫כן.‬ ‫-היא הוחרמה.‬
‫הצבא זקוק לרכבים יותר מזונה.‬
‫בואי איתי. אני רוצה לדבר עם הבוס שלך.‬
‫קדימה.‬
‫שלום, מרסל.‬
‫איזו הפתעה…‬
‫אני צריך כסף.‬
‫אתה חייב לעזור לי, מרסל.‬
‫כמה?‬
‫חמישים אלף.‬
‫כשלמדנו בביה"ס ולא היו לנו נעליים,‬ ‫הוא צחק עלינו.‬
‫ועכשיו הוא זקוק לנו.‬
‫מצחיק, לא?‬
‫כן, מצחיק מאוד.‬
‫למה אתה צריך את הכסף?‬
‫כדי להסב את המפעל לייצור תחמושת.‬
‫אחי הטיפש הרס את העסק.‬
‫אתה לא רציני. נראה לך שתוכל לנהל את המפעל?‬
‫מה עם פריז?‬
‫פיטרו אותי ממשרד המלחמה.‬
‫עכשיו הכול ברור.‬
‫אתה מנסה להשתלט על המפעל‬ ‫כדי שלא יגייסו אותך.‬
‫לא כולנו עיוורים בעין אחת.‬
‫אם המפעל לא יחזור לפעולה,‬ ‫ישלחו אותי לחזית.‬
‫מה גיסתך אומרת?‬
‫היא מנהלת את המפעל עכשיו.‬
‫מצידי שתלך לעזאזל.‬
‫דניז.‬
‫יש לי הצעה.‬
‫הרכבת המשאיות לא מסובכת מאוד.‬
‫בואו ותסיימו את העבודה‬
‫במקום הבעלים שלכן.‬
‫את חייבת לנו כסף.‬
‫אם אשלים את הזמנת המשאיות, אוכל לשלם לכן.‬
‫אנחנו כבר לא בוטחות בך.‬
‫הבעלים שלנו הואשמו בעריקה‬ ‫ונשלחו למלחמה בגללך.‬
‫בבקשה, דניז.‬
‫תדברו על זה ביניכן.‬
‫אני זקוקה לכן.‬
‫לכולכן.‬
‫הפצוע הבא!‬ ‫-פצע פתוח ברגל.‬
‫הוצאתי את הרסיסים, אבל הוא מאבד דם.‬
‫עורק הירך כנראה נחתך.‬
‫כלורופורם.‬
‫תנשום.‬
‫תפתחי את הפצע.‬
‫אנסה לאתר את העורק.‬
‫הצלחתי.‬
‫מלחציים.‬
‫כן. זהו.‬
‫בסדר.‬
‫העורק לא נחתך לגמרי. זה רק נקב.‬ ‫אני אתפור אותו.‬
‫את בסדר, ז'אן?‬
‫כן.‬
‫אסיר את המלחציים.‬
‫חטאי את האזור.‬
‫נסגור את הפצע.‬
‫אתה המנתח היחיד כאן?‬ ‫-כן.‬
‫איך תסתדר?‬
‫לא תוכל…‬ ‫-להציל את כולם?‬
‫לא.‬
‫אשלח כמה פצועים לביה"ח בפונט-א-מוסון.‬
‫אוכל להסתדר עם הנותרים.‬
‫דוקטור, בוא בבקשה כשתתפנה.‬
‫אני לא יכול לעשות את זה.‬ ‫-אני בא.‬
‫את יכולה להחזיק את הפצע?‬
‫מייד אחזור.‬
‫הראש שלי!‬
‫את יודעת גם לתפור?‬
‫כן.‬
‫זהירות.‬
‫כל כך טוב שבאת לעזור.‬
‫יש פה אי הבנה, דוקטור.‬
‫אני לא נשארת.‬
‫מה זאת אומרת, לא נשארת?‬
‫אני נוסעת ברכבת למשפחה שלי בשוויץ.‬
‫רכבת? את רצינית? ראית מה קורה בחוץ?‬
‫אין לי ברירה.‬ ‫-את צודקת. יהיה לך טוב יותר בשווייץ.‬
‫חבל עליהם.‬
‫אתה יכול לענות לי?‬ ‫-כן.‬
‫תפקח עיניים.‬
‫כמה זמן הוא מחוסר הכרה?‬ ‫-רבע שעה.‬
‫לעזאזל!‬
‫לא תנסה בכלל?‬ ‫-זה ייקח שעות, ואין ערובה שהוא ישרוד.‬
‫את שלושת החיילים האלה אפשר להציל.‬ ‫אני עושה מה שאפשר!‬
‫קדימה, ניקח אותו!‬ ‫-לא!‬
‫אני אקח אותם איתי!‬ ‫אביא אותם לבית החולים לפני שאעלה לרכבת.‬
‫תטפל בו.‬
‫בסדר. בהצלחה!‬
‫גם לך.‬
‫תעשו מה שהיא אומרת! אלונקאי!‬
‫תוציאו אותם לכניסה! יש שם רכב שממתין לי.‬
‫מהר!‬
‫קדימה!‬
‫קח אותו למעלה.‬ ‫-קדימה. לך.‬
‫זה בסדר, אנחנו יכולים ללכת. מהר!‬
‫לאן אנחנו לוקחים אותו?‬ ‫-לכניסה.‬
‫נו?‬ ‫-כמו שאמרתי, רק חיילים.‬
‫שום אישה לא אושפזה ב-24 השעות האחרונות.‬
‫והנזירות? תחקרת אותן?‬ ‫-למה?‬
‫אתה חושב שהן מסתירות רוצחת?‬
‫תקשיב,‬
‫התקשרתי לפריז.‬
‫הממונים עליך הופתעו לשמוע שאתה כאן.‬
‫אשתך מתה. אני יודע.‬
‫אבל סוזאן פור כנראה כבר בשווייץ.‬
‫כדאי שתחזור לפריז‬ ‫לפני שתסתבך בצרות גדולות יותר.‬
‫בבקשה, תזדרזו!‬
‫תחזיק מעמד.‬
‫יהיה בסדר.‬
‫איפה הנהג שלך?‬
‫הנה הוא!‬
‫בדיוק התכוונתי לצאת לדרך!‬
‫שינוי בתוכניות.‬
‫אנחנו צריכים‬ ‫להוריד את הפצועים האלה בבית החולים!‬
‫יכול להיות שתפספסי את הרכבת שלך.‬
‫זה בסדר.‬
‫להרים.‬ ‫-קדימה.‬
‫בזהירות.‬
‫זה בסדר. אני מחזיקה אותך.‬
‫תביאו את השניים האחרים.‬
‫בבקשה, תזדרזו!‬
‫תפתחי את הפה.‬
‫אני קרוב. תוציאי לשון.‬
‫יופי.‬
‫כן!‬
‫לעזאזל…‬
‫איזה זין!‬
‫לא נורא. ננסה שוב.‬
‫תסתמי את הפה.‬
‫את מדברת יותר מדי. תסתמי את הפה!‬
‫זהו…‬
‫אל תזוזי…‬
‫תפסיק!‬
‫נו? אתה מרגיש טוב יותר?‬
‫כן, היא בסדר.‬
‫היא התמודדה עם זה לא רע. קצת עדינה מדי.‬
‫אתה אף פעם לא מרוצה?‬
‫נתתי לו את הטובה ביותר.‬
‫הזונה הפרטית שלי.‬
‫על חשבון הבית.‬
‫והוא אפילו לא מודה לי.‬
‫ממזר כפוי טובה!‬
‫לכי, לקוח מחכה לך.‬
‫תקבל את הכסף מחר.‬
‫אל תשכח להעביר לי את המניות במפעל כשתחתום.‬
‫אל תדאג. יהיה בסדר.‬
‫אני מקווה מאוד, ידידי…‬
‫לחיים!‬
‫אם אראה שוב אחת מהזונות שלך ליד המחנה,‬ ‫אסגור לך את העסק.‬
‫מובן?‬
‫בואי איתי.‬
‫גסטון.‬
‫אני לא חושב שאת מנסה‬ ‫לקבל עוד קליינטים מאחורי הגב שלי.‬
‫אבל…‬
‫למה יש לך מפות של צרפת עם סימונים עליהן?‬
‫נו?‬
‫זה…‬
‫זה קו החזית.‬
‫נכון?‬
‫ואלה מיקומים של גדודים, נכון?‬
‫את עובדת בשביל הגרמנים?‬
‫אל תדבר שטויות. אני לא מרגלת.‬
‫אז מה את?‬
‫תפסיק!‬ ‫-מה את?‬
‫בשביל מה המפות?‬ ‫-תפסיק!‬
‫אני מחפשת מישהו.‬
‫מי?‬ ‫-לא עניינך!‬
‫תני לי את זה.‬
‫נהפוך הוא.‬
‫אני צריך לדעת הכול על העובדות שלי.‬
‫זה מי שאת מחפשת?‬
‫קצין?‬
‫מי הוא?‬
‫אחיך?‬
‫החבר שלך?‬
‫לא.‬
‫הוא צעיר מדי.‬
‫אז מי הוא?‬
‫אולי הבן שלך?‬
‫לך תזדיין, מניאק! אני עוזבת!‬
‫לא. את נשארת איתי.‬
‫את מכניסה לי הרבה כסף.‬
‫את צריכה להודות לי.‬
‫אם יגלו על זה בצבא,‬ ‫תהיי בצרות גדולות בהרבה.‬
‫תחזיר לי את התמונה!‬
‫מישל, תסתכל עליי, תמשיך לדבר.‬
‫איך קוראים לבת שלך?‬ ‫-רוז.‬
‫רוז.‬
‫בת כמה היא?‬
‫שמונה.‬ ‫-שמונה.‬
‫מה היא אוהבת לעשות?‬
‫לשחק בחישוק…‬
‫תודיעו לי כשהוא יתעורר.‬
‫אם לא תאכל, לא יהיה לך כוח להילחם.‬
‫תפתח את הפה.‬
‫מה קרה?‬
‫הוא לא רוצה לחזור לחזית. הוא ושלושה אחרים.‬
‫תראי לי אותם.‬
‫זה אחד מהם.‬
‫וגם זה, פה.‬
‫והאחרון שם.‬
‫ד"ר ברואן אמר לי שהם החלימו.‬
‫לא ראיתי אותו בעבר.‬
‫מצאתי אותו ביער.‬
‫הוא לא מדבר. הוא בטראומה.‬
‫כמו כולנו.‬
‫אני מצטער. אתה לא יכול להישאר כאן.‬
‫כולכם חוזרים מחר.‬
‫לא! הם לא כשירים לקרב!‬
‫הפציעות שלהם החלימו.‬
‫אני צריך לפנות מקום לפצועים.‬
‫הנשמות שלהם לא החלימו.‬
‫אל תטעה לחשוב שאתה אלוהים, דוקטור.‬
‫את צודקת. אני לא מחולל ניסים.‬
‫אבל גם את לא.‬
‫טעיתי, אם המנזר?‬
‫אלוהים, עזור לי.‬
‫הראה לי את הדרך.‬
‫הגברים האלה כבר לא יכולים להילחם.‬
‫אני לא יכולה לתת להם לחזור לקרב.‬ ‫הם לא ישרדו.‬
‫תן לי סימן, אני מתחננת.‬
‫עזור לי.‬
‫מה עליי לעשות?‬
‫- מבשלת לאבר -‬
‫אחת, שתיים, שלוש, קדימה.‬
‫רגע, אני לא מוכנה.‬
‫הן הסכימו לסיים את העבודה.‬
‫נוכל למסור את ההזמנה מחר כמתוכנן.‬
‫וחברת לאבר תשלם לנו.‬
‫זה יספק את הבנק עד שנשיג לקוחות חדשים.‬
‫אין צורך להסב את המפעל.‬
‫זה נהדר, קרולין.‬
‫ואוכל לחזור לפריז.‬
‫אם היא תקבל תשלום על ההזמנה,‬ ‫אני אבוד, מרסל.‬
‫זה ילמד אותך לא לזלזל בנשים.‬
‫אתה חייב לעזור לי.‬
‫מי הלקוח?‬
‫מבשלת לאבר.‬
‫אטפל בזה, אבל זו תוספת של חמישה אחוזים.‬
‫בסדר, אבל תזדרז,‬ ‫אחרת יגייסו אותי בעוד חמישה ימים.‬
‫אם כולם היו כמוך,‬ ‫כבר היינו מפסידים במלחמה.‬
‫תירגע, הכול יסתדר עד הערב.‬
‫תודה, מרסל.‬
‫אני סומך עליך.‬
‫קח את זה.‬
‫לך.‬
‫זה הבן שלה?‬
‫למי אכפת מי זה?‬
‫אי אפשר לסמוך עליה. היא תסבך אותנו בצרות.‬
‫אתה רוצה שאטפל בזה?‬
‫עוד לא.‬
‫בעוד ארבעה ימים מגיע משלוח.‬ ‫אסור לנו למשוך תשומת לב.‬
‫קדימה, למחנה.‬
‫רוצה לטעום?‬ ‫-כן.‬
‫קח.‬
‫אחזור בקרוב עם משהו חדש.‬
‫הרואין. שמעת על זה?‬
‫החומר הזה יעלים את כל הדאגות שלך.‬
‫תגיד לי…‬
‫האיש הזה,‬
‫איפה אני מוצא אותו?‬
‫זה קולן דה רנייה, קצין מסן-סיר.‬
‫תיזהר. הוא חבר של לאון, בנו של הגנרל.‬
‫שם, עם הגיטרה.‬
‫בסדר, תודה.‬
‫היי, חברים!‬ ‫-שלום.‬
‫טבק!‬ ‫-תודה.‬
‫טבק!‬
‫שלום. טבק.‬
‫מתנה מבית דומון!‬
‫אוגוסטן, זה לכולם!‬ ‫-תפסתי! זה שלי!‬
‫וליום ההולדת שלו? שנלך לבית הבושת?‬
‫ברור, נצא לחגוג.‬
‫בראבו!‬ ‫-בראבו!‬
‫בראבו, גברת דוויט!‬
‫גבירותיי.‬
‫אני רוצה לומר לכן תודה וכל הכבוד.‬
‫אני בטוחה שנעשה דברים נהדרים יחד.‬
‫אנחנו טובות כמו הגברים!‬
‫כשהם יחזרו, נשלח אותם למטבח!‬
‫נשלם לכן מחר, כשמר לאבר יקבל את המשאיות.‬
‫ברכותיי, קרולין!‬
‫הצלחת לספק את ההזמנה. זה היה בלתי צפוי.‬
‫תודה, שארל.‬
‫לחייך.‬
‫לחיינו.‬
‫הלו?‬
‫רק רגע, בבקשה.‬
‫גברתי.‬
‫מר לאבר, ממבשלת הבירה.‬
‫כן?‬
‫סליחה?‬
‫מה זאת אומרת, אתה לא יכול לשלם?‬ ‫מה אני אעשה עם המשאיות?‬
‫הלו?‬
‫יש בעיה?‬
‫הוא ביטל את ההזמנה.‬
‫שב.‬
‫שכב במיטה.‬
‫אתה תהיה בסדר.‬
‫יצאת משורות הצבא,‬
‫ונכנסת לשורות הכנסייה.‬
‫אל תדאג יותר.‬
‫הפצוע שלך שרד?‬
‫הודות לך, כן.‬
‫והפצועים שלך?‬
‫הם בידיים טובות.‬
‫פספסת את הרכבת שלך?‬
‫לא.‬
‫אתה עדיין זקוק לי?‬
‫כן.‬
‫ז'אן?‬
‫היא החליטה להישאר ולעזור לנו.‬
‫אם אין לך התנגדות.‬
‫תוכלי למצוא לה מקום?‬
‫כמובן.‬
‫תודה.‬
‫-שלח תגבורת למחסומים בכביש לפונט-א-מוסון.‬
‫פה ופה.‬
‫עוד חיילים. מובן?‬
‫תכפיל את מספר החיילים.‬ ‫-כן, המפקד.‬
‫ערב טוב.‬
‫באתי בגלל משפחת פורסון.‬
‫טרגדיה נוראית.‬
‫ליזט הצעירה הביאה לנו חלב כל בוקר.‬
‫ילדה מתוקה כל כך.‬
‫האם אתה או הצבא תשקלו לשאת בהוצאות הקבורה?‬
‫הן ראויות לקבורה הולמת.‬
‫אני מבין. אדבר עם המטה הכללי.‬
‫אני מבטיח שאדאג לזה.‬ ‫-תודה, אדוני השליש.‬
‫אם המנזר?‬
‫הגיע אלינו מפקח מפריז.‬
‫הוא מחפש פושעת נמלטת. רוצחת.‬
‫איך אוכל לעזור?‬
‫הגופה של שותפתה לפשע‬ ‫נמצאה בחווה של משפחת פורסון.‬
‫את יודעת משהו על זה?‬ ‫-איך היא נראית?‬
‫בשנות ה-20 לחייה. יפה, כך שמעתי.‬
‫מה שמה?‬
‫סוזאן פור.‬
‫לא.‬
‫אני מצטערת.‬
‫אני שמחה שנשארת.‬
‫את נחוצה כאן.‬
‫זה היה הדבר הנכון.‬
‫את יכולה לישון כאן.‬
‫תודה.‬
‫היית קרובה למשפחה של ליזט?‬
‫לא. לא הכרתי אותן.‬
‫מה עשית בחווה?‬
‫עברתי באזור ושמעתי יריות וצרחות.‬
‫הלכתי לעזור.‬
‫חוקי המנזר פשוטים.‬
‫אנחנו קמות בארבע ואוכלות בדממה.‬
‫לילה טוב, ז'אן.‬ ‫-לילה טוב.‬
‫כן?‬ ‫-ביה"ח סלפטרייר בפריז, בבקשה.‬
‫אעביר אותך.‬
‫הלו?‬
‫האחות פלז'י?‬
‫כן, זו אני.‬
‫מדברת האם אנייס מסן-פולן.‬ ‫-שלום.‬
‫אני צריכה מידע על אחת האחיות שלך.‬
‫בסדר. איזו אחות?‬
‫ז'אן שרייה.‬
‫בסדר. אחזור אלייך ברגע שיהיה לי מידע.‬
‫להתראות, אם המנזר.‬
‫תודה.‬
‫יש לך לקוח.‬
‫תראה! היא כאן.‬