NETFLIX PRESENTERAR
Jeanne.
Fröken Charrier.
Ja?
Yves ska till Nancy. Han kan släppa er på stationen.
Tågtrafiken över Mosel ska stoppas, för att hindra tyskarna.
Det här blir nog det sista tåget. Kom inte för sent. Jag väntar på torget.
Prick klockan tre.
Jag kommer. Tack.
Tack så mycket.
Varsågod.
Ät. Ni måste vara hungrig.
Tack, Yves.
KOMBATTANTERNA
Vad gör ni här?
Rättspolisen.
Blev en kvinna inlagd här igår?
Kvinnorna här är nunnor och de skadade är soldater.
Får jag se mig omkring?
Ni kan inte bara gå in på ett militärsjukhus.
Civila behöver tillstånd, har ni det? Inte?
Då kan ni gå härifrån.
Oroa er inte, jag rengör era sår.
Sätt er.
Vad heter ni?
Minns ni inte?
Ni måste ha varit med om mycket.
Generalen kan inte ta emot er.
Vi kan inte hitta någon förfrågan om frisedlar för era anställda.
Omöjligt.
Min svåger jobbar på departementet i Paris.
Han sa att vår förfrågan var godkänd.
Som läget ser ut, är det svårt att tro.
Adjö, frun.
Herrn.
Fabriken behöver de här männen. Utan dem…
Det gör vårt land med, frun!
Jag vet.
Min man åkte för två dar sen.
Det går inte.
Ursäkta mig.
Jag kan inte tillåta att ni inspekterar ett militärsjukhus.
Fråga era överordnade.
Men ni då?
Ni får gå in, eller hur?
-Är det inte lilla Madeleine? -Jo.
Vad stor hon blivit.
-Hälsa på din farbror. -Hej.
Hej, vem då?
Hej, farbror.
-Hur gammal är du? -Åtta.
Åtta!
Ge mig en puss.
Du är så söt!
Charles?
Godmorgon, Caroline.
Jag körde hela natten. Jag var tvungen att göra något.
Högkvarteret har inte sett någon förfrågan.
Arbetarna hann inte ens ta farväl.
Jag vet. Det är fruktansvärt.
-Vad hände? -Jag vet inte.
Tack, Germaine.
Regeringen har flyttat till Bordeaux och det är rörigt på ministeriet.
De måste ha förlagt vår frisedelsförfrågan.
Vad gör vi nu?
Inget. Männen är utplacerade.
Frisedlarna blir allt färre. Kriget har bara börjat.
De täcker för mig på ministeriet. Jag stannar tills situationen är löst.
Oroa er inte.
Tack, Charles.
Skönt att ni är här.
Mor, kan du snälla komma hit?
Ursäkta mig.
Kan du förklara?
Du kommer aldrig hit.
Mor, Victor har precis gått ut i krig.
Du kommer att behöva mig.
Du ska få se.
Du måste ge mig en chans.
Besten i Johns apokalyps närmar sig.
Den har stigit upp från underjorden.
Den tyska armén belägrar oss.
Hur kan vi sprida Guds ord på en plats där hatet styr?
Varje fransk soldat har betydelse i kampen mot besten.
Res Frankrikes barn på fötter och befria oss från fienden!
Ni är Guds soldater.
Låt oss nu öppna våra hjärtan
till minnet av Lisette
och hennes familj.
Offer för tysk barbarism.
Geneviève?
Gud vare med er, systrar.
Skynda!
Moder Agnès, vad händer?
Fler skadade är på väg.
Jag kan hjälpa till!
Jag är sjuksköterska på Salpêtrière!
Följ med.
Täck ditt hår.
Skynda!
Kan jag hjälpa er?
Nej.
Kom ihåg, gröna kort kan vänta.
Gula ska till Bruand. Röda till mig.
Lycka till! Skynda!
Kom igen!
Hjälp mig!
Lägg honom där borta.
Håll ut!
Rött, lägg på ett tryckförband!
-Mitt ben! -Rör er inte!
Mitt ben!
Bruand!
Gult! Ta honom.
Mitt ben!
Han är död. Gå vidare.
Nästa!
Hallå!
Vad är ert problem?
Dra åt helvete!
-Han är tysk! Han ska få! -Har ni ingen medkänsla?
De slaktade oss i bergen!
Syster! Lyft hans ben så att vi ser bättre.
Stick! Det är en order!
Vi borde ta hand om våra skadade.
Vi svor en ed inför Gud.
Jag lyder Hippokrates. Alla liv har samma värde.
Jag gör det.
Emfysem. Han riskerar gasgangrän.
-Vem är ni? -Jeanne Charrier, sjuksköterska.
Det var på tiden.
-Hjälper ni mig bedöma dem? -Självklart.
-Röda betyder… -Jag vet.
Kom, Bruand. Vi börjar med honom.
Håll honom avskild, annars dödar de honom.
Doktorn!
Jag kommer.
Jag lyckades få kontakt med ministeriet.
Vi kan få arbetare från kolonierna.
Fabriken måste byggas om.
Byggas om?
För att tillverka ammunition till regeringen.
Vi måste ta tillfället i akt.
Lastbilar och ammunition är två väldigt olika saker.
Om det är vad som krävs för att rädda fabriken…
Victor skulle säga nej.
Det vet jag.
Jag skulle hellre fortsätta göra det vi alltid gjort.
Men förstår ni vidden av situationen?
Hitta en annan lösning.
Jag vill inget hellre, Caroline, men det finns ingen.
Fru Dewitt, herr Delcour från banken är här och vill prata med er.
Ingenting kvar?
Är det det ni säger?
Inget har betalats ut på ett halvår.
Jag trodde att ni visste.
Absolut inte.
Sa inte Victor det, Caroline?
Jag hade ingen aning.
Herr Dewitt, er bror förlitade sig på framtida försäljningar.
I vanliga fall hade vi litat på er familj.
Det har vi alltid, redan på er fars tid. Men nu…
Det är krig och ni står utan arbetare.
Det är för osäkert.
-Fabriken står still utan er bror. -Nej. Jag är här.
Fru Dewitt, ni är inte kvalificerad för det här jobbet.
Så vad händer nu? Tänker ni återta byggnaden?
Ja, om ni inte betalar de försenade räkningarna.
Ni stöttade min man när han ville uppgradera fabriken.
Ni uppmuntrade honom!
Och nu överger ni oss?
Tänk om jag säger att vi kan fortsätta producera och sälja
till en kund som alltid kommer att betala.
Har ni ett avtal med armén?
-Inte än, men på gång. -Då skulle vi känna oss tryggare.
Avdelning, halt!
Lediga!
Hallå!
Ni där!
Vad gör ni här?
Ni tänkte försöka jobba här, va?
Nu förstår jag varför ni var så frågvis.
Är det er bil som står där borta?
-Ja. -Den har konfiskerats.
Armén behöver den mer än en hora.
Följ med. Jag vill byta ett par ord med er chef.
Hej, Marcel.
Vilken överraskning…
Jag behöver pengar.
Du måste hjälpa mig.
Hur mycket?
Femtiotusen.
Minns du i skolan, när han skrattade åt att vi inte hade skor.
Nu behöver han oss.
Är det inte lustigt?
Jo, rätt så.
Varför behöver du pengar?
Fabriken ska börja tillverka ammunition. Min idiotbror förstörde företaget.
Du skämtar! Ska du sköta fabriken?
Paris då?
Ministeriet sparkade mig.
Det förklarar saken.
Du vill ta över fabriken för att slippa armén.
Alla har inte turen att vara halvblinda.
Utan fabriken, skickas jag till fronten.
Vad säger din svägerska? Hon driver fabriken nu.
Åt helvete med henne.
Denise.
Jag har ett förslag.
Lastbilarna är nästan klara.
Kom och avsluta jobbet, i era mäns ställe.
Ni är skyldig oss pengar.
Levererar jag bilarna så kan jag betala er.
Vi kan inte lita på er.
Våra män kallas desertörer på grund av er.
Snälla, Denise.
Diskutera saken.
Jag behöver er.
Allihop.
-Hit med nästa! -Öppet bensår.
Kulan är borta, men han förlorar blod.
Lårbensartären måste ha skurits av.
Kloroform.
Andas in.
Håll isär. Jag ska försöka få tag på artären.
Jag har den.
Klämma.
Ja, precis där.
Okej.
Artären är inte avskuren, bara punkterad. Jag syr.
Är ni okej, Jeanne?
Ja.
Jag tar bort klämmorna.
Desinficera.
Vi suturerar.
-Är ni enda kirurgen här? -Ja.
Hur ska ni klara det?
-Ni kan omöjligt… -Rädda alla?
Nej.
Några skickas till sjukhuset i Pont-à-Mousson.
Resten är upp till mig.
Doktorn, kom när ni kan. Jag klarar det inte.
Jag kommer.
Kan ni hålla såret?
Jag är strax tillbaka.
Mitt huvud!
Kan ni det också?
Ja.
Försiktigt.
Ni vore till stor hjälp här.
Det är ett missförstånd.
Jag kan inte stanna.
Vad menar ni?
Jag ska ta tåget till min familj i Schweiz.
Tåget? Skämtar ni? Har ni sett vad som pågår där ute?
-Jag har inget val. -Ni har rätt. Schweiz är bättre än här.
Synd för dem.
-Hör ni mig? -Ja.
Håll ögonen öppna.
-Hur länge har han varit medvetslös? -En kvart.
Fan också!
-Ska ni inte ens försöka? -Det tar timmar och kan vara lönlöst!
De här tre går levande härifrån. Jag gör vad jag kan!
Nej! Jag tar med dem till sjukhuset, innan jag tar tåget.
Ta hand om honom.
Okej. Lycka till.
Detsamma.
Gör som hon sa! Bårbärare!
Bär dem till framsidan! En bil väntar där.
Skynda er!
Kom igen!
-Bär upp honom. -Kom nu.
Det går bra.
Skynda!
-Vart ska han? -Till ingången.
-Så? -Bara soldater som sagt.
Ingen kvinna har kommit det senaste dygnet.
Nunnorna då? Har ni frågat dem?
Varför skulle jag?
Skulle de gömma en mörderska?
Hör på mig, jag ringde Paris.
Era överordnade blev förvånade att ni var här.
Er fru är död. Jag vet.
Suzanne Faure är nog i Schweiz nu.
Åk tillbaka till Paris. Innan ni skapar fler problem.
Snälla, skynda!
Vänta.
Det blir bra.
Var är chauffören?
Där är han!
Jag tänkte precis åka.
Ändrade planer.
De här männen måste till sjukhuset!
Men ni kanske missar tåget.
Det gör inget.
-Upp. -Så där.
Försiktigt.
Så där. Jag har er.
Hämta de andra.
Snälla, skynda!
Gapa.
Jag är nära. Ut med tungan.
Så där.
Åh, ja!
Fan också…
Skit också…
Ingen fara. Du kommer tillbaka.
Håll käften.
Du pratar för mycket! Håll käften!
Så ja…
Rör dig inte…
Sluta!
Så? Mår du bättre nu?
Ja, hon är bra. Lite vek bara.
Blir du aldrig nöjd?
Han får det bästa.
Min privata hora.
Alldeles gratis.
Och inte ens ett tack får jag.
Din otacksamma jävel!
Se så, en kund väntar.
Du får pengarna imorgon.
Och glöm inta mina andelar i fabriken när du skriver under.
Oroa dig inte. De är med.
Det hoppas jag, min vän.
Skål!
Om jag ser fler av era horor vid lägret, stänger jag ner det här stället.
Förstår ni?
Du kommer med mig. Gaston.
Du är inte sorten som jobbar extra bakom min rygg.
Men…
Varför dessa uppmärkta Frankrike-kartor?
Va?
Det här…
är en frontlinje.
Eller hur?
Och det här, truppositioner. Har jag fel?
Jobbar du för tyskarna?
Nonsens. Jag är ingen spion!
Så vem är du då?
-Sluta! -Vem är du?
-Vad håller du på med? -Sluta!
Jag letar efter någon!
-Vem? -Det angår inte dig!
Ge hit den där.
Det är faktiskt tvärtom.
Allt om mina anställda angår mig.
Är det honom du letar efter? En Saint-Cyrien?
Vem är han?
Din bror?
Din pojkvän?
Nej.
Han är för ung.
Vem är han då?
Din son, kanske?
Skitstövel! Jag drar!
Nej, du stannar här hos mig.
Visst?
Du är en bra inkomstkälla.
Du borde vara tacksam.
Armén hade inte varit lika förstående som jag är.
Ge mig bilden!
Michel, titta på mig, fortsätt prata.
-Vad heter er dotter? -Rose.
Rose.
Hur gammal är hon?
-Åtta. -Åtta.
Vad tycker hon om?
Sin rockring…
Säg till när han vaknar.
Ni kommer inte orka slåss om ni inte äter.
Gapa.
Vad är det?
Han och tre andra vill inte tillbaka till fronten.
Visa vilka.
Där är en.
Där är en till.
Och där är den sista.
Doktor Bruand sa att de är friska.
Honom har jag aldrig sett.
Jag hittade honom i skogen.
Han pratar inte. Traumatiserad.
Som oss alla.
Ni kan inte stanna här, tyvärr.
Imorgon ska ni tillbaka.
Nej! De är inte redo att kriga.
De är fysiskt återhämtade.
Jag måste göra plats för skadade.
Deras själar har inte läkt.
Lek inte Gud, doktorn.
Jag utför inga mirakel.
Inte ni heller.
Gjorde jag fel, moder?
Gud, hjälp mig.
Guida mig.
De här männen kan inte strida mer. De dör om de åker tillbaka.
Ge mig ett tecken, jag ber er.
Hjälp mig.
Vad ska jag göra?
LAVEYRE-BRYGGERIET
Ett, två, tre, lyft!
Vänta, inte än.
De slutför jobbet.
Vi kan leverera imorgon som planerat.
Laveyre betalar oss.
Det borde hålla banken lugn ett tag.
Vi slipper bygga om.
Fantastiskt.
Och jag kan återvända till Paris.
Om de betalar är det kört för mig, Marcel…
Underskatta aldrig kvinnor.
Snälla, hjälp mig.
Vem är kunden?
Laveyre-bryggeriet.
Jag tar hand om det. Men då ska jag ha fem procent till.
Okej, men skynda. Jag blir utplacerad om fem dagar.
Om alla var som du hade vi redan förlorat kriget.
Lugn, ikväll är det över.
Tack, Marcel.
Jag räknar med dig.
Ta det här.
Iväg.
Hennes son?
Vem bryr sig?
Hon är opålitlig. Hon drar ner oss alla i skiten.
Ska jag ta hand om det?
Nej, inte än.
Jag har en leverans om fyra dagar. Vi ligger lågt.
Vi åker till lägret.
Vill du smaka?
Här.
Jag har något nytt på gång.
Har du hört talas om heroin?
Får alla bekymmer att blekna bort.
En fråga.
Den här mannen,
var hittar jag honom?
Det är Colin de Renier. En Saint-Cyrien.
Var försiktig. Han är vän med Léon, generalens son.
Det är han med gitarren.
Okej, tack.
-Hej, killar! -Hej.
-Tobak! -Tack.
Tobak!
Hej. Tobak. En gåva från Dumont-huset!
-Vi delar, Augustin! -Fick den! Den är min!
Ska vi fira hans födelsedag på bordellen?
Såklart vi ska.
-Bravo! -Bravo!
Bravo, fru Dewitt!
Mina damer.
Jag vill tacka och gratulera er.
Vi kommer gå långt tillsammans.
Vi är minst lika bra som männen!
Vi skickar dem till köket!
Ni får betalt imorgon, när herr Laveyre får bilarna.
Gratulerar, Caroline!
Ni gjorde klart beställningen. Det var oväntat.
Tack, Charles.
För er.
För oss.
Hallå?
Ett ögonblick.
Frun.
Herr Laveyre, från bryggeriet.
Ja hallå.
Ursäkta?
Inte betala för beställningen? Vad ska jag göra med dem?
Hallå?
Vad har hänt?
De avbokade beställningen.
Sätt er.
Där borta.
Allt blir bra.
Ni lyder inte längre under staten…
utan kyrkan.
Ni är trygg här.
Överlevde er soldat?
Ja, tack vare er.
Och era?
De är i goda händer.
Missade ni tåget?
Nej.
Behöver ni mig fortfarande?
Ja.
Jeanne?
Hon stannar och hjälper oss.
Om inte ni har nåt emot det.
Kan hon bo hos er?
Självklart.
Tack.
-Tack. -Förstärk vägspärrarna.
Här och här.
Fler män. Uppfattat?
Dubbla antalet.
Uppfattat.
Godkväll.
Det gäller familjen Porçon.
En sådan tragedi.
Lilla Lisette kom hit med mjölk varje morgon.
Hon var mig kär.
Kan armén överväga att återlämna kropparna?
De förtjänar en begravning.
Jag förstår. Jag lovar att tala med generalen.
Tack, adjutanten.
Moder?
En inspektör från Paris var här.
Han söker en rymling, en mörderska.
Hur kan jag hjälpa er?
Hennes medbrottsling hittades död på familjen Porçons gård.
-Vet ni något om det? -Hur såg hon ut?
I 20-årsåldern. Vacker, sägs det.
Vad heter hon?
Suzanne Faure.
Nej.
Tyvärr.
Jag är glad att ni stannade.
Ni behövs här.
Det var det rätta.
Här kan ni sova.
Tack.
Var ni nära Lisettes familj?
Nej. Jag kände dem inte.
Vad gjorde ni där?
Jag åkte förbi och hörde skott och skrik.
Jag ville hjälpa till.
Våra regler är enkla. Vi stiger upp fyra och måltiderna äts under tystnad.
-Godnatt, Jeanne. -Godnatt.
-Ja? -Salpêtrière i Paris, tack.
Jag kopplar dig.
-Hallå? -Syster Pélagie?
Det är jag.
-Det här är moder Agnès från Saint-Paulin. -Hej.
Jag söker information om en sjuksköterska.
Okej. Vem?
Jeanne Charrier.
Jag återkommer när jag har informationen.
Adjö, moder.
Tack.
Du har en kund.
Titta! Där är hon.
Undertexter: Jessica Roos