NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
Жанн.
Пані Шарр'є!
Так?
Ів їде в Нансі за матеріалами. Довезе вас до вокзалу.
Залізничні колії на Мозелі знищать, щоб не пустити німців.
Інших потягів уже не буде. Тож не спізнюйтеся. Я чекатиму на площі.
Саме о третій.
Зрозуміло. Дякую.
Щиро дякую.
Нема за що.
Поїжте. Ви, певно, голодна.
Дякую, Іве.
ДРУГА СЕРІЯ
Що ви тут робите?
Карний розшук.
Сюди вчора потрапляла жінка?
Усі жінки тут черниці, а поранені — солдати.
Я тут роздивлюся?
У військовий госпіталь не можна отак заходити.
Цивільним сюди заборонено. Гадаю, дозволу у вас нема?
Тоді до побачення.
Не бійтеся. Я очищу ваші рани.
Сядьте.
Ваше ім'я?
Не можете пригадати?
Певно, ви бачили жахливі речі.
Генерал не може вас прийняти.
Ми перевірили й не знайшли запиту щодо відстрочки вашим робітникам.
Це неможливо.
Брат мого чоловіка працює в міністерстві в Парижі.
Він нам сказав, що запит схвалено.
Факти підказують,
що це не так.
Бувайте, пані.
Пане.
Ці чоловіки необхідні фабриці. Без них…
Франції вони теж потрібні, пані.
Я це розумію.
Мій чоловік пішов два дні тому.
Це неможливо.
Перепрошую.
Я не можу дати дозвіл на розслідування у військовому госпіталі.
Питайте своє начальство.
А ви?
У вас є право туди увійти, адже так?
Це Мадлєн?
Так.
Зовсім доросла.
-Привітай дядька. -Добрий день.
Чого бракує?
Добрий день, дядечку.
-Скільки тобі років? -Вісім.
Вісім років!
А де мій поцілунок?
Яка лялечка!
Шарль?
Добрий день, Каролін.
Усю ніч до вас їхав. Не міг просто сидіти й нічого не робити.
У генштабі нема записів нашого запиту.
Працівники навіть із сім'ями не попрощалися.
Так, знаю. Жахливо.
-Що трапилося? -Мені це невідомо.
Дякую, Жермен.
Уряд переїхав до Бордо,
а в міністерстві зараз безлад.
Певно, загубили запит.
Що ми можемо зробити?
Нічого. Чоловіків мобілізували.
Відстрочок уже нікому не дадуть. Війна лише починається.
Я домовився з міністерством.
Буду тут, доки не знайду рішення.
Не переймайтеся.
Дякую, Шарлю.
Я рада, що ви тут.
Мамо, можеш підійти?
Перепрошую.
Поясниш?
Ти ніколи сюди не приїжджаєш.
Послухай, мамо. Віктор поїхав на війну.
Я буду тобі потрібен.
Повір мені.
Хоч трохи мені довірся.
Звір із Одкровення Іоанна вже близько.
Він видерся з Пекла.
Німецька армія нас оточує.
Як нам поширювати слово Боже
в царстві ненависті?
Для перемоги над Звіром
важливий кожен французький солдат.
Допоможіть дітям Франції стати на ноги
та звільнити нас від ворога!
Ви б'єтеся на боці Господа.
А тепер
відкриймо наші серця
пам'яті Лізетт
і її сім'ї.
Вони жертви варварства німців.
Женев'єв?
Будьте сміливими, сестри мої.
Швидше!
Мати Аньєс, що відбувається?
Знову везуть поранених.
Я можу допомогти!
Я медсестра в Сальпетрієрі!
Ходімо разом.
Накрийте голову.
Покваптеся.
Вам допомогти?
Ні.
Пам'ятайте, сестри, зелені можуть почекати.
З жовтими картками — Бруану, а червоних — мені.
Сил вам, сестри! Вперед!
Давайте!
Допоможіть мені!
Його перемістімо туди.
Нічого. Тримайтеся!
-Червоний. Накладіть йому джгут! -Так, майоре!
-Моя нога! -Не рухайтеся!
Нога!
Бруане!
Жовтий! Це вам.
Нога!
Він помер. Не зупиняйтеся.
До наступного!
Гей!
Що з вами таке?
Щоб ти здох!
-Це фріц! Йому тут не місце! -Є у вас людяність чи ні?
Вони нас винищили в горах!
Сестро!
Треба зазирнути йому під ногу.
Геть звідси! Це наказ!
Ми дбаємо про наших поранених.
Це наша клятва Господу.
А я давав клятву Гіппократу. Його життя не гірше!
Я допоможу!
Емфізема. Є ризик газової гангрени.
-Хто ви? -Жанн Шарр'є, медсестра.
Саме вчасно.
-Допоможете розсортувати поранених? -Звісно.
-Червоних треба… -Я знаю.
Бруане, ходімо зі мною. Почнемо з нього.
Покладімо подалі, поки вони його не вбили.
Лікарю!
Я йду.
Я спитав людей у міністерстві.
Кажуть, можна взяти кілька працівників із колоній.
Але фабрику доведеться переобладнати.
Переобладнати?
Так, на виробництво боєприпасів для уряду.
Треба хапатися за цю можливість.
Виробництво вантажівок і боєприпасів — цілком різні речі.
Послухай, мамо, якщо це врятує фабрику…
Віктор був би проти.
Я знаю.
Так, я б теж не хотів змінювати напрям діяльності.
Але ви розумієте, в якій ми ситуації?
Треба знайти інший вихід.
Я б залюбки, Каролін, але я іншого виходу не бачу.
Пані Девітт,
прийшов пан Делькур із банку, хоче з вами поговорити.
У нас нічого не залишилося?
Ви це хочете сказати?
Ми вже півроку не переводили тратти в готівку.
Я думав, ви це знали.
Не знали.
Віктор вам не казав, Каролін?
Ні, я не знала.
Пане Девітт,
ваш брат обіцяв банку майбутні продажі.
Був би інший час, ми б вірили вашій сім'ї, як завжди,
аж за часів вашого батька. Але тепер…
Тепер війна.
У вас нема кому виконувати замовлення.
Забагато невизначеності.
-Без Віктора фабрика в безладі. -Ні. Я досі тут.
Пані Девітт…
У вас нема відповідних навичок.
І що тепер буде? Заберете фабрику?
Шкода, але так, якщо не заплатите борг.
Ви підтримували мого чоловіка, коли він модернізував виробництво.
Навіть заохочували!
А тепер нас кидаєте?
А якщо ми продовжимо виробництво і продаж
для клієнта, що завжди готовий платити?
У вас є контракт із армією?
-Поки ні, але ми над ним працюємо. -Тоді нам буде спокійніше.
Лаво, стій!
Вільно, солдати!
Гей!
Ви!
Що ви тут робите?
Клієнтів собі шукаєте?
Тепер зрозуміло, звідки були ті питання.
Унизу дороги ваше авто?
-Так. -Його конфісковано.
Армії воно служитиме краще, ніж повії.
Ходімо зі мною. Побалакаємо з вашим босом.
Привіт, Марселю.
Який сюрприз…
Потрібні гроші.
Допоможи мені, Марселю.
Скільки?
П'ятдесят тисяч.
Пам'ятаєш, у школі
він з нас глузував, бо ми були босі?
А тепер ми йому потрібні.
Хіба не кумедно?
Кумедно.
Нащо тобі гроші?
Перетворю фабрику на завод боєприпасів.
Мій безмозкий брат зруйнував бізнес.
Та ти глузуєш. Куди тобі керувати фабрикою?
А як же Париж?
Мене вигнали з міністерства.
Ну, тепер усе зрозуміло.
Тобі потрібна фабрика, щоб уникнути призову.
Не всім пощастило залишитися без ока.
Якщо нічого не вийде, мене відправлять на фронт.
А невістка твоя що думає?
Наразі вона керує фабрикою.
Та мені начхати.
Деніз.
У мене є пропозиція.
Робота над вантажівками не дуже складна.
Закінчіть роботу
замість чоловіків.
Ви нам гроші винні.
Коли вантажівки заберуть, я вам заплачу.
Ми вам більше не віримо.
Через вас наші чоловіки пішли воювати дезертирами.
Будь ласка, Деніз.
Поговоріть між собою.
Ви мені потрібні.
Усі ви.
-Несіть наступного! -Відкрита рана на нозі.
Я вилучила осколки, але він втрачає кров.
Певно, зачепило стегнову артерію.
Хлороформ.
Дихайте.
Розширте рану.
Спробую схопити артерію.
Вийшло.
Затискач.
Так. Готово.
Добре.
Артерію не перерізали, лише прокололи. Я зашию.
Усе гаразд, Жанн?
Так.
Прибираю затискач.
Дезінфікуйте.
Закриваємо.
-Ви тут єдиний хірург? -Так.
Як ви все встигатимете?
-Ви ж не можете… -Урятувати всіх?
Ні.
Декого відправляю в лікарню в Понт-а-Муссоні.
Іншими займаюся сам.
Лікарю, підійдіть, будь ласка. У мене не виходить.
Іду.
Потримаєте рану?
Зараз повернуся.
Голова!
Ви і це вмієте?
Так.
Обережно.
З вами працювати буде легше.
Ви неправильно зрозуміли.
Я тут ненадовго.
Чому це ненадовго?
У мене родина в Швейцарії, маю їхати.
Їхати? Ви знущаєтеся? Ви взагалі бачили, що відбувається?
-Я не маю вибору. -Ваша правда. У Швейцарії краще.
А їм не пощастило.
-Ви мене чуєте? -Так.
Не заплющуйте очі.
-Давно непритомний? -П'ятнадцять хвилин.
Чорт забирай!
-Навіть не спробуєте? -Це кілька годин без жодних гарантій.
А ці троє вийдуть звідси живими. Роблю, що можу!
-Візьміть його! -Ні!
Я заберу цих трьох!
Перед вокзалом заїдемо до лікарні.
Подбайте про нього.
Уперед. Щасти!
Вам теж.
Робіть, що вона каже! Несіть ноші!
Ідіть центральним входом. На мене чекає авто.
Швидше!
Ходімо!
-Несіть його нагору. -Ну ж бо.
Усе гаразд, можемо йти.
Швидше!
-Куди його нести? -До входу.
-Ну як? -Як я й казав, лише солдати.
За останню добу не привозили жодної жінки.
А черниці? Їх опитували?
Навіщо?
Гадаєте, вони приховують убивцю?
Послухайте.
Я дзвонив у Париж.
Ваше керівництво здивувало, що ви тут.
Так, ваша дружина померла.
Але Сюзенн Фор уже в Швейцарії.
Повертайтеся в Париж, доки нових проблем не заробили.
Будь ласка, покваптеся!
Тримайтеся.
Усе буде добре.
Де ваш водій?
Він там!
Я вже хотів їхати!
Плани змінилися!
Треба відвезти цих поранених у лікарню!
Але ви можете запізнитися.
Нічого.
-Піднімайте. -Давайте.
Тихенько.
Усе гаразд. Я тримаю.
Тепер наступних двох!
Будь ласка, швидше!
Відкрий рота.
Майже все. Висунь язик.
Ось так.
Так!
Прокляття…
Диявол…
Нічого. Зараз усе вийде.
Ану помовч.
Закрий свій паскудний рот.
Ось так…
Не рухайся…
Годі!
Ну як?
Тобі краще?
Так, усе добре.
Непогана повія.
Хоча надто м'яка.
Тобі не догодити, чорт забирай.
Даю йому найкраще.
Свою приватну повію.
За рахунок закладу.
І навіть подяки від нього не чую.
Невдячний вилупку.
Давай, клієнт чекає.
Завтра отримаєш свої гроші.
Коли складатимеш угоду, не забудь про мою частину.
Не хвилюйся. Не забуду.
Сподіваюся на це, друже.
Так, будьмо!
Будьмо.
Якщо побачу біля табору ще хоч одну повію, закрию ваш бордель.
Зрозуміло?
Ти йдеш зі мною. Ґастоне.
Ти не схожа на шльондру, що шукатиме клієнтів за моєю спиною.
А втім…
Чому в тебе карти Франції з помітками?
Оце…
Це лінія фронту.
Адже так?
А це позиції військ. Або я помиляюся?
Ти що, працюєш на фріців?
Яка нісенітниця. Я не шпигунка.
А хто ж ти тоді?
-Припини! -Хто ти така?
--Навіщо тобі це треба? -Годі!
Я декого шукаю!
-Кого? -Не твоє діло!
Дай-но.
Знаєш, навпаки.
Я маю знати все про своїх працівниць.
Ти його шукаєш? Випускника Сен-Сіра?
Хто він тобі?
Брат?
Хлопець?
Ні.
Надто молодий.
Тоді хто?
Може, син?
Пішов ти, вилупку! Я йду звідси!
Ні. Ти залишишся зі мною.
Ти вмієш приносити гроші.
Будь вдячною.
Якби військові знайшли оце, розмова була б іншою.
Віддай фото!
Мішелю, дивіться на мене, не мовчіть.
-Як звати вашу доньку? -Роз.
Роз.
Скільки їй років?
-Вісім. -Вісім.
Що їй подобається?
Гратися з обручем…
Покличте, коли прокинеться.
Якщо не їсти, не буде сил воювати.
Відкрийте рот.
У чому справа?
Він і ще троє не хочуть повертатися на фронт.
Покажіть їх.
Оцей.
І ще он той.
І останній там із матір'ю Аньєс.
Лікар Бруан каже, що вони одужали.
Цього я раніше не бачив.
Я знайшла його в лісі.
Мовчить, бо шокований.
Як і всі ми.
Вибач. Ти не можеш тут залишатися.
Завтра ви всі йдете на фронт.
Ні. Ці чоловіки не можуть битися.
Фізично вони зцілилися.
Треба звільняти місце пораненим.
Їхні душі не зцілилися.
Не вдавайте Бога, лікарю.
Не вдаю. На дива я не здатен.
Але й ви теж.
Я схибила, мати?
Боже, допоможи.
Проведи мене.
Вони вже не можуть битися.
Їм не можна воювати. Вони не виживуть.
Дай мені знак, благаю.
Допоможи.
Що мені робити?
БРОВАРНЯ ЛЯВЄР
Один, два, три.
Зачекайте, я не готова.
Вони закінчать роботу.
Завтра доставимо, як і планували.
Компанія «Лявєр» нам заплатить.
Поки що банку цього вистачить.
Фабрику можна залишити.
Це чудово, Каролін.
Тоді я зможу повернутися в Париж.
Якщо їй заплатять, мені кінець, Марселю.
Будеш знати, як недооцінювати жінок.
Допоможи мені.
Хто їхній клієнт?
Броварня «Лявєр».
Я про них подбаю. А ти додаси до моїх десяти ще 5%.
Гаразд, але поквапся. За п'ять днів мене призвуть.
Якби всі були такими, як ти, війну б ми вже програли.
Не переймайся. Займуся ними сьогодні.
Дякую, Марселю.
Я на тебе розраховую.
Візьми.
Іди.
Це її син?
Хіба не байдуже?
Їй не можна довіряти. У нас будуть проблеми.
Я можу про неї подбати.
Поки що не треба.
У мене доставка за чотири дні. Маємо бути тихими.
Ходімо до табору.
-Спробуєш? -Так.
Бери.
Скоро принесу дещо новеньке.
Героїн. Чув про таке?
З ним тебе взагалі нічого не тривожитиме.
Скажи.
Оцей тип.
Де його знайти?
Це Колін де Реньє. Офіцер, випускник Сен-Сіра.
Обережно. Він друг Леона, сина генерала.
Он той, з гітарою.
Так, дякую.
-Привіт, хлопці! -Привіт.
-Тютюн! -Дякую.
І вам тютюн!
Привіт. Тютюн.
Подарунок від Дюмонів!
-Ділися, Оґюстіне! -Ага.
Це мені!
А день народження? Ходімо в бордель?
Звісно, відсвяткуємо.
Браво!
Браво, пані Девітт!
Дівчата.
Я хочу вам подякувати і привітати вас.
Разом ми на все здатні.
Не гірше чоловіків упоралися!
Хай тепер вони йдуть на кухню!
Завтра пан Лявєр забере вантажівки, і вам заплатять.
Вітаю, Каролін.
Ви виконали замовлення. Я здивований.
Дякую, Шарлю.
За вас.
За нас.
Алло?
Хвилинку.
Пані.
Це пан Лявєр із броварні.
Так?
Перепрошую?
Як не можете заплатити за вантажівки?
Що мені з ними робити?
Алло?
Щось не так?
Вони скасували замовлення.
Сідайте.
Ось ваше місце.
Усе буде добре.
Тепер ви не в руках держави.
Ви в руках церкви.
Більше не бійтеся.
Ваш солдат вижив?
Так, завдяки вам.
А ваші?
Вони в надійних руках.
Ви запізнилися на поїзд?
Ні.
Я вам ще потрібна?
Так.
Жанн?
Вона залишилася нам допомагати.
Якщо ви не проти.
Ви знайдете їй місце?
Звісно.
Дякую.
-Дякую. -Зміцніть блокпости.
І тут, і там.
Більше чоловіків. Зрозуміло?
Удвічі більше.
Зрозуміло.
Добрий вечір.
Я тут щодо сім'ї Порсон.
Жахлива доля.
Юна Лізетт щоранку приносила нам молоко.
Чудова дівчинка.
Може, ви або армія зможете репатріювати тіла?
Вони заслуговують похорон.
Розумію. Я поговорю з генералом. Обіцяю цим зайнятися.
Дякую, ад'ютанте.
Мати?
До нас приїжджав інспектор із Парижа.
Він шукає втікачку. Вбивцю.
І чим я можу допомогти?
Її спільницю знайшли мертвою на фермі Порсонів.
-Ви нічого не чули? -Як вона виглядає?
Років двадцять. Кажуть, гарна.
А як її звати?
Сюзенн Фор.
Ні.
Мені шкода.
Добре, що ви не поїхали.
Ви нам тут потрібні.
Це було правильно.
Спати можете тут.
Дякую.
Ви були близькі з родиною Лізетт?
Ні. Я їх не знала.
А як опинилися на фермі?
Їхала повз і почула постріли й крики.
Хотіла допомогти.
Правила тут прості. Прокидаємося о четвертій, за їжею мовчимо.
-Добраніч, Жанн. -Добраніч.
-Так? Сальпетрієр у Парижі, будь ласка.
З'єдную.
-Алло? -Сестро Пеляжі?
Так, це я.
-Це мати Аньєс із Сент-Поліна. -Добрий вечір.
Потрібна інформація про вашу медсестру.
Добре. Про кого саме?
Жанн Шарр'є.
Зрозуміло. Зателефоную, як щось дізнаюся.
До побачення, мати.
Дякую.
Унизу клієнт чекає.
Ось вона. Поглянь.
Переклад субтитрів: Анна Туркіна