NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
Давай!
Давай! Це одна з найкращих!
Уперед!
Хіба не гарний хлопець?
Ану стій.
Ти на роботі. Вперед.
У мене є гроші. Йди сюди.
-Я сьогодні не працюю. Відпусти! -Нумо, ягідко.
Пусти її!
Коліне, заспокойся.
Усе! Годі!
Дідько, я ж казав, що не хочу сюди!
-Усе гаразд. -Це лише повія!
Коліне, обережно!
Почнімо вечірку!
Пригостите мене?
Дякую.
Дякую, що захистили.
Усе гаразд.
Здається, вам ця професія не підходить.
І не ображайтеся, але нічого б не було.
Такі дівчата, як ви,
мене не дуже цікавлять.
Це був сюрприз від хлопців.
З днем народження, Коліне.
Дякую.
Ви знаєте моє ім'я?
Вас так називали друзі.
Ще хтось хоче пити?
Будемо йти?
Ходімо!
До побачення.
Або до зустрічі.
До зустрічі.
Син повії — випускник Сен-Сіра…
Тепер я все бачив.
Яка ж ти скотина.
Що трапилося з твоїм сином?
Він не знає, хто його мати.
Це буде нашою таємницею.
ТРЕТЯ СЕРІЯ
Гляньте, он вона.
Чому вантажівки досі тут?
Якісь проблеми?
Так. Проблема є.
Пан Лявєр скасував замовлення.
Що це означає?
Треба знайти нового покупця.
І нам не заплатять.
Так, пані Девітт?
Ви це хочете сказати?
Візьміть, Деніз.
Ви нам винні набагато менше.
Якщо ви чимось жертвуєте, маю жертвувати і я.
Хай це буде аванс на наступний місяць.
А я займуся замовленнями.
Дякую.
Тебе кличе Марсель.
Чого тобі?
Залиш нас, Джульєтт.
Іди.
Зачини двері.
Ось.
Твій син на виході забув свій значок.
Буде радий його побачити.
Якщо шукатимеш його,
їхній батальйон направили на озеро де ла Ме.
Але обережно.
Чому ти це робиш?
Скажімо так, я зворушений вашою зустріччю.
Не наближайся до нього.
ОФІЦЕР - ДЕ РЕНЬЄ - КОЛІН - 1914
Чого ти хочеш?
Я улюблениця Марселя. Не крутися біля нього.
Чхати я хотіла на Марселя. І тобі раджу.
Він лише сутенер.
Але без нього я ніхто.
Це для нього ти ніхто.
Звичайний касовий апарат.
Ти молода, все життя попереду. Звільняйся!
Звільняйся.
І знайди чоловіка, що тебе поважатиме.
Я приїхала поговорити.
-У мене обмаль часу. -У мене теж.
Вона досі в тебе?
Так.
Мені дуже шкода.
Тобі шкода?
Усе, що можеш сказати, після того як кинула мене?
Де я тебе тільки не шукала.
Я думала, ти померла. Я ходила в морг упізнавати тіла!
Я більше не могла.
-Життя повії нестерпне. -Ми хотіли це зробити разом!
Звільнитися вдвох!
Ти пообіцяла, але нічого не робила.
Бо насправді й не хотіла.
У мене був постійник.
Віктор.
Такий гарний,
турботливий, ввічливий.
Ми іноді навіть не трахалися.
Він закохався, і я здалася.
Він покликав мене заміж, я погодилася.
А мені нічого не сказала.
Просто мовчки зникла.
Мені забракло сміливості.
Я любила тебе, Маргарит.
Але я зробила вибір.
Мені пора.
Заспокойтеся.
Тихо, дитя моє. Погляньте на мене.
Відпустіть його.
Погляньте на мене.
Ходімо в ліжко. Сестро Женев'єв, допоможіть.
Допоможіть його вкласти.
Сестро Кляранс, поверніть його в ліжко.
Що тут таке?
Ось так.
Дасте ковдру?
-Усе добре. -Що вони тут роблять?
Лікар Дюверне повертає їх на фронт.
А я поклала їх сюди.
Вони втратили глузд від війни.
-Він не знає? -Ні.
Я несу за це відповідальність.
Так само як за вашу тут присутність.
Допоможіть!
Як ви плануєте керувати заводом боєприпасів?
Усі ваші працівники на фронті.
Але не їхні дружини.
Не такі сильні, але з тонкими пальцями.
Зручніше розгладжувати набої зсередини.
А як щодо обладнання?
Вантажівки і боєприпаси — це різні речі.
Завтра приїде інженер для оцінки.
Він думає, переобладнання можливе.
Уряд за це не платитиме.
У мене є гроші. Ми готові.
Повірте, мої снаряди допоможуть Франції знищити німців.
Кажу вам, у Сальпетрієрі я бачила таких само жінок.
Травмованих і заляканих жорстокістю цього світу.
Ви думали, я не дізнаюся?
Мати Аньєс учинила правильно.
Приховавши дезертирів?
Через вас вони потраплять до військового суду.
І ви теж, до речі.
-Ми їх лише лікуємо… -Щоб вони померли в бою.
-Не знала, що у вас такі погляди. -Що ви взагалі знаєте про мої погляди?
Про тиск, який я відчуваю?
Нічого.
Вам байдуже, який наказ виконувати?
Сьогодні ці солдати повертаються на фронт.
Вибачте, мати Аньєс.
Я не знала, що так буде.
Більше не лізьте в мої справи,
інакше я полізу у ваші.
Господи Ісусе.
Чому ти завдаєш мені такого болю?
Чому не даси захистити цього чоловіка?
Ти вже забрав Лізетт.
Благаю, не забирай від мене і його душу.
Захисти його.
Зроби так, щоб він вижив.
Вибач, що прошу цього, Господи.
Пора.
Мені час іти.
Коли наступна відпустка?
За тиждень.
Тоді й побачимося.
Бувай, тату.
Бувай, Леоне.
Може, скоро й він опиниться на моєму столі.
Це війна.
Нащо повертати його назад?
Навіщо?
У тебе ж є вплив як у генерала?
Можна ж залишити його тут, може, у відділі зв'язку.
Звідки він не повернеться по шматках.
Ти просиш, щоб я сховав твого брата, випускника Сен-Сіра.
Йому дуже страшно.
А ти цього не бачиш.
Ти знаєш, чого він хоче?
Нічого ти про нас не знаєш.
Нічого.
Генерале.
Покваптеся.
Я закінчу і приведу його до входу.
Мені шкода.
Я зробила все, що могла.
Я знаю, що ви добра людина.
Мене звуть Тілль.
Тілль фон Гоффштан.
Я з півночі Німеччини.
Ви німець?
Я хотів вам сказати, але не знайшов моменту.
Я злякався.
Ви воюватиме на боці Франції.
Не має значення, на чиєму я боці.
Я не битимуся.
Це абсурдна війна.
Вона безглузда.
Хай Бог керує моєю долею на полі бою.
Дякую, Аньєс.
Ви відновили мою віру в людство.
Бабусю, чому ми вбиваємо німців?
Бо зараз війна.
А навіщо нам воювати?
Не знаю.
Це складно.
А німці теж убивають французів?
Так, убивають.
Але не хвилюйся за тата. Він не на полі бою.
Він інженер.
Займається інфраструктурою.
Бабуся хоче сказати, що тато будує мости.
І дороги. Ти ж це знаєш.
Не бійся, він у безпеці.
Продовжимо.
Вісім на один?
Ми зупинилися на вісім на чотири.
-Гаразд, вісім на чотири? -Тридцять два.
-Вісім на п'ять? -Сорок.
Вісім на шість?
Сорок вісім.
Вісім на сім?
П'ятдесят шість.
Мадлєн, можеш вийти?
Давай, швидше.
Пограй у саду.
Усе, ми в безпеці.
Армію зацікавила наша пропозиція.
Яка пропозиція?
-Щодо переобладнання фабрики. -Ви ходили без мене?
Так, переходимо з вантажівок на амуніцію.
Треба швидше готувати плани.
Або цим займеться інша компанія.
Ви могли б хоч попередити мене.
Не ображайтеся, Каролін, але в армії з жінками не домовляються.
Треба спитати Віктора.
Поки що він керує фабрикою.
У нас нема часу чекати на відповідь Віктора.
Елеонор, не дозволяйте знищити все, що збудували ваші чоловік і син.
Якщо сидіти склавши руки, банк привласнить і фабрику, й дім.
Ти цього хочеш?
Стійте прямо, струнко.
І камзол. Давайте.
Застебніть камзол.
Кепі на голову.
Заспокойтеся.
-У лаву. -Дайте я.
Обережніше, чорт забирай!
-У лаву! -Дивіться сюди.
На мене.
-Ви бачили лікаря-майора? -Ні.
Там солдат плює кров'ю, а лікаря Дюверне нема.
-Що робити? -У нас обмаль часу!
Візьміть.
Він іде на війну. Хоча б допоможіть!
Рухаємося.
-Покажіть його. -Уперед.
На полі бою одразу одужаєте.
І ви ззаду теж, уперед!
Рухаємося.
Не зупиняємося.
Швидше.
Не рухайтеся!
-Бруана теж нема? -Ні.
Звільніть йому шию!
З дороги!
-Що з ним? -Згусток крові перекрив дихання.
Що ви робите?
Жанн! Треба чекати на лікаря Дюверне.
Дихай, хлопче.
Вона тебе з того світу витягнула.
Дихай.
Мати, вам телефонує сестра Пеляжі із Сальпетрієру.
Ви питали по інформацію щодо медсестри.
Я не знайшла медсестри на ім'я Жанн Шарр'є.
-А Сюзенн Фор? -Сюзенн Фор?
Так, вона у нас працювала, але зникла.
-Зникла? -Вона робила незаконні аборти.
Останній не вийшов, і жінка померла.
Дружина інспектора поліції.
Алло?
-Алло? -Вибачте. Дякую за допомогу.
-Бережи вас Господь. -І вас, мати.
Так, слухаю.
Жандармерію Сент-Поліна, будь ласка.
Одну хвилину.
Вас цьому навчали в Сальпетрієрі?
Не навчали.
Пригадала те, що бачила.
То ви справді хочете стати хірургинею.
А чому б не хотіти?
Вас так дивує жінка, що хоче вміти не лише бинтувати?
Ні. Я був із вами надто грубим.
Вибачте.
Їх буде ще тисячі.
Здорових чоловіків, що страждають.
Їхні страждання не зрозуміти й не вилікувати.
Вони втратили глузд через війну.
Їм не можна повертатися. Ви це знаєте.
Жандармерія слухає.
Добрий день. Покличте ад'ютанта Бержере.
-Одну хвлилину. -Дякую.
Мати Аньєс.
Лікар Дюверне залишить травмованих солдатів.
Під мою відповідальність. Вони не повернуться на фронт.
Ви й далі їм допомагатимете.
Я вас залишу.
Треба їх знайти, поки не пізно.
Ад'ютант Бержере слухає.
Алло?
Ладне авто, га?
Так. Воно моє.
Учора його реквізували.
-Один із ваших красенів. -Хочете його повернути?
Ні. Хочу віддати це вашому другу.
Я передам.
Ні, насправді я б хотіла віддати особисто.
-Цивільним до табору заборонено. -Знаю, але…
Я б хотіла вибачитися за вчора.
Розумієте?
Будь ласка.
-Ходімо. Але ненадовго, гаразд? -Дякую.
Не зважайте на них.
Вони нечасто бачать…
Ну, ви розумієте.
Грай голосніше, Леоне!
Гей, погляньте, хто тут.
Це ж та шльондра з борделю!
Лейтенанте, ви вже передумали?
Настирлива мала.
Ну ж бо, лейтенанте, зарядіть свою рушницю.
За Францію!
Увага!
Вітаю, пані. Як ви після вчора?
-Що ви тут робите? -Знайшла вранці оце.
Дякую.
-Знаєте, для чого це? -Так.
Щоб вас впізнати.
Коли здохнемо. Так, хлопці?
Так!
Ну, друзі,
перш ніж здохнути,
я піду скупаюся.
-Обережно. Вода холодна. -Начхати!
Рушниця зморщиться.
-Допомогти? -Так, будь ласка.
Давайте, хлопці. Вода хороша!
В укриття!
Жюлю!
Леоне, ні! Повернися!
Жюлю! Тримайся!
-Прикрийте мене! -Не йдіть!
Прикрийте мене!
Прикриваємо лейтенанта! Вогонь!
Прикриваємо лейтенанта!
Прикривайте! Вогонь!
Леоне! Залишайся зі мною, Леоне!
-У монастир! -Леоне!
Повеземо його в монастир! Ну ж бо!
Ну ж бо!
У лікарні кличте його брата Жозефа Дюверне!
Він хірург!
-А ви куди? -Повертаюся до своїх!
Невже ви думали, що я не дізнаюся?
Мені телефонував пан Морель.
Він створив цю прикрасу.
Деніз продала її за безцінь.
Що мені було робити? Я винна їм гроші.
Вести бізнес ви не вмієте.
Чекати не можна.
Шарль очолить фабрику.
Не треба, Елеонор.
Пані.
Панночка сама дійшла до міста,
щоб у монастирю пошукати серед поранених батька.
Не бійтеся, з нею все гаразд. Вона зараз із сестрами.
Ти розчарована?
То тепер ми на «ти»?
Ти ж не проти?
Думаю, це все на краще.
Ти допоможеш мамі з будинком. У неї лише одна покоївка.
То мені місце за домашньою роботою?
Думаю, в тебе добре вийде.
Адже мама ненавидить готувати.
Я б сьогодні ввечері поїв баранини.
Перепрошую.
Я приїхала по доньку. Мати Аньєс сказала, що вона тут.
Так, вона співає із сестрами.
Вона хвилювалася, що її батько на фронті.
Допоможіть!
Був напад! Багато поранених.
Леоне, ми на місці. Ми про вас подбаємо.
Треба повертатися в табір! Багато поранених! Візьміть моє авто!
І моє теж візьміть! Воно на вході. Обережно.
Тримайтеся. Усе буде добре.
-Ви видужаєте. -Кличте хірурга! Це його брат!
Леон Дюверне!
Носильнику!
Ми тут, тримайтеся!
Носильнику!
Що відбувається?
Покладіть його на ноші!
Це брат Жозефа.
Піднімаємо. Три, два, один!
Уперед!
Давайте.
Зупиняємося!
Давайте!
Наліво!
Кличте Жозефа.
Кличте Жозефа!
Тримайте його.
Усе буде добре.
Леоне, зараз полегшає.
Мамо!
Не йди!
Не йдіть, будь ласка.
Не залишай мене.
-Я сумував за тобою. -Я тут.
Пробач мені!
-Я тут. -Пробач!
Я нікуди не йду. Все буде добре.
Усе буде добре.
Я люблю тебе, брате.
Ножиці.
Мені холодно.
Тримайся.
Потримайте.
Жозефе.
Йод.
Я помираю?
Мамо.
Заспіваєш зі мною? Заспівай…
Так.
Знайдіть батька!
Чому ти мене не послухав? Чому?
Що ти за батько такий?
Що ти за батько?
Що з вами?
Усі ці жахіття…
Усі смерті…
Я вже більше не можу.
-Швидше! -Носильнику!
Беріть його!
Іду!
Будь ласка!
Швидше!
Сюди!
Не рухайтеся!
Швидше!
З вами все гаразд?
Ми вам допоможемо.
Жанн Шарр'є тут?
Так, а що?
Я її чоловік.
Почекайте тут. Я знайду вашу дружину.
Жанн?
Тут ваш чоловік!
Переклад субтитрів: Анна Туркіна