- Co to je? - Svatební smlouva.
VIDĚLI JSTE
Chci se s tebou po roce manželství rozvést.
Už totiž snoubenku mám
a miluju ji. Hrozně Sarah miluju.
Biane, zkouším soto betawi.
Je to moc dobré, ochutnej.
Nikdy nebudu jíst tvoje jídlo.
Jsi ženatý, Biane. Nechci rozvracet rodinu.
Bude to jen rok, po roce se s ní rozvedu.
A vezmu si tebe.
VYPLAŤTE NÁM MZDU!
Uklidněte se.
Prosím, lidé. Nejste anarchisté.
Dámy a pánové, mějte prosím trpělivost.
Slibuju, že každému vyplatím jeho mzdu.
- To není pravda! - Ano!
Opravdu se omlouvám.
Ale už nevím, koho požádat o pomoc.
Prosím, to neříkej.
Už tak dlouho jsme přátelé. Měli bychom si pomáhat.
Teď čelíš problémům ty.
Možná to příště budu já.
Yasmin, nemusíš plakat.
- Mrzí mě, že vás obtěžujeme. - Rádi pomůžeme.
Tohle snad pomůže.
Jsi si tou částkou jistý?
Díky, Abi.
Splatím ti to.
Děkujeme. Promiňte, že obtěžujeme.
To stačí.
Nemusíš plakat.
Už se můžeš uklidnit.
Pěkně se baví.
Tari, bolí tě oči? Ne? Utři si je.
Bian se o Tari moc hezky stará. Je všímavý.
- Ano? - Je to tak.
Tak až vyrostou...
dáme je dohromady. Hodí se k sobě.
Ty jedna.
Dohodnutá svatba v dnešní době?
Až Bian vyroste, určitě si Tari vezme.
- To myslíš vážně? - Ano.
Amen.
- Biane, pojď sem. Tari! - Co to děláš?
Tari.
Pojďte sem. Biane, pojď sem.
Až vyrosteš, hezky se o Tari postaráš.
Nerozesmutni ji nebo nerozplakej, ano?
Dobře, mami.
Vidíš, jak jsou roztomilí?
Vím, že vaše záměry jsou dobré, když chcete, aby s vámi Tari žila.
Ale když její rodiče zemřeli,
jsem jako starší bratr jejího otce plně zodpovědný
za Tariinu budoucnost.
- Jak si Bůh přeje, že? - Ano.
- My se o Tari dobře postaráme. - Ale...
Rozumíme, pane.
S manželkou Tari bereme jako vlastní dítě.
Takže jestli je něco,
co bychom pro ni mohli udělat...
nebojte se zeptat.
Čestné ocenění za chvályhodné studium
na Fakultě obchodu a managementu získává...
Btari Hapsariová, BBM.
Ale já chci být pořád tady.
Pořád chci být oddaná strýci a tetě.
Tari...
Včera znovu přišla paní Yasmin.
Ptala se, kdy budeš připravená se s nimi setkat.
Aby ses mohla sblížit...
s Bianem.
Ale tvoje teta a já tě nebudeme nutit, pokud nejsi připravená.
Nevadí to.
Ale pravda je...
S tetou se necítíme dobře, když pořád odmítáme jejich nabídku.
Budete s tetou souhlasit? Když teta Yasmin navrhne svatbu?
Tvého otce jsem znal velmi dobře.
Nevybral by si nejlepšího kamaráda špatně.
Paní Yasmin a pan Muchtar jsou dobří lidé.
Jistě svého syna vychovali dobře.
Nemám pravdu?
Je to tak.
Takže souhlasíte?
Pokud je to Boží vůle.
Tetě i mně se velmi uleví, když tu nabídku přijmeš.
Tak co tomu říkáš?
Jestli souhlasí strýc a teta, tak já taky.
Je skvělá. Ami by mohla na Asijské hry.
Filipíny by porazila.
Hele!
Řekla jsem nenatáčet! Oba jste tvrdohlaví.
Bože, Mi. Umíš skvěle jezdit. Když to zveřejním, bude to virál.
Budeš FYP, Mi!
Nebo tě pozvou do podcastu.
Nebo do show Zavři dveře!
Tyhle věci mě nezajímají.
Jsi trapná! Nemáš ani instagram.
- Moje máma tě válcuje. - Nechci Instagram.
Ani WhatsApp, Facebook...
Tyhle věci mě neberou, ano? Hele, můj mobil.
Ha! Tlačítkový!
To je mobil?
- Je z pravěku, Mi. - Jo.
Měla bys ho odnést do muzea!
Ať ho dobře zakonzervují.
Vy dva jste vážně hnusní.
Dala bych vám pár facek.
Říkám vám, nechte toho.
Nemusíte být pořád na sítích.
Každou vteřinu visíte na Instagramu.
„Kolik asi mám lajků?“
Oba jste kvůli tomu ve stresu!
Tomu se říká technologie. Jsme chytří.
Musíme přijímat technologický pokrok.
Jestli se ti to nelíbí, vrať se domů
do doby japonského Naruta. - Technologie. Nepotřebuju ji.
- Trhněte si! Mír s vámi. - Mír s tebou.
Nepotřebuješ?
Nic o virálních videích neví.
Počkej, až bude mít obličej od bláta.
Bože. Ignorují nás.
Ahoj. Jsi roztomilá, když nevíš o světě.
O čem to mluvíš?
Co se děje?
Manžel?
Proč všechno, co udělám, je pro něj špatně?
Mám dělat to, co po mně chce?
Nestarat se o něj, jak je ve smlouvě.
To jsem říkala od začátku, Tar.
Ty prostě neposloucháš.
Ano, ale...
Cítím je jako neposlušná manželka, chápeš?
Je to úplně obráceně!
On je neposlušný manžel. Řekni mi, kdy o tebe projevil zájem?
Nikdy, že?
Takže když ho budeš poslouchat, budeš dobrá manželka.
Když ti řekne, ať se staráš o sebe...
Nemusíš se starat o něj, udělej to.
Takhle to přece chce.
No tak, moc nad tím nepřemýšlej.
Stejně je teď nejspíš s tou ženskou.
Zpomal, zpomal.
Nejezdi moc rychle.
- Neboj. - Pořád jsi začátečník, jen klid.
Kdo mě učil řídit auto?
Já.
Máš rád rychlost nebo ne?
Mám.
Ale ty se pořád ještě učíš.
Studenti jdou ve šlépějích svých učitelů.
Ne, už jsi lepší než já. Ty jsi teď učitelka.
Co můžu říct?
Za těch pět let spolu jsi mě rozmazlil.
Pořád jsi mě vyzvedával. Teď to ale dělat nemůžeš,
a tak musím řídit vlastní auto stejně rychle jako ty.
Nejde o to, že nemůžu.
Jsem tu pro tebe.
Kdykoli budeš potřebovat, napiš mi zprávu.
Vždycky přijedu. Kdykoli.
Cítím se špatně, jsi něčí manžel.
Sar...
To neříkej.
- To je tvá žena? - Ne.
Matka.
Tohle se mi nelíbí.
Co je, zlato?
Co se děje?
- Můžeme si promluvit? - To je nezvyklé. Co se děje?
Otec pořádá večeři.
- Kdy? - Pozdě odpoledne.
- Dnes odpoledne? - Ano.
Máš plány?
Nemám.
Ale proč?
- Má narozeniny. - Tvůj otec má narozeniny?
- Proč jsi mi to neřekl? - Říkám to.
- Ale nemáme připravený dárek. - Neřeš to. Ukážeme se, najíme a půjdeme.
- V kolik máme přijít? - Ve čtyři.
- Co? Tak rychle? - Ano.
- Dobře, připravím se. - Počkej.
Ještě něco...
Kromě otce, matky a Kinan tam bude ještě hodně lidí.
Musíme vypadat jako perfektní pár. Šťastný pár.
Nechci, aby znali skutečnost.
Rozumíš tomu?
- Tak co mám dělat? - Hrát šťastnou.
Nevíš jak? Smát se, procházet se se mnou.
Držet se za ruce.
- Dobře. - Hej...
Ještě jedna věc.
Musíme cvičit.
- Cvičit? - Ano.
Nacvičit intimitu.
Ano.
- Je to těžké, Biane. - Samozřejmě.
Protože se chováš takhle! Dokážeš to?
Musíme to uhrát!
Jinak lidé poznají, že lžeme.
Pojď sem.
Blíž.
Takhle.
Musíme cvičit držení za ruce?
No tak, honem. Honem.
- Uvolni se. - Dobře.
Pojď sem, takhle. Klid.
Usměj se, ukaž zuby.
Běž.
Biane. Páni, odvážné.
Jako dvě hrdličky.
- Držíte se za ruce. - Ano, hodně jsme to cvičili.
Biane, tvá žena je vážně vtipná.
- Zlato? - Drahoušku.
- Ahoj. Tady je můj oblíbený pár. - Vypadáš dobře, mami.
Díky Bohu ano.
- Vážně vypadám dobře? - Vážně.
Otec na tebe čeká.
Dobře, půjdu za ním.
Jak se máš, mami? Jsi zdravá?
- Díky Bohu. - Díky Bohu.
Jsem mnohem zdravější než mí přátelé s rakovinou.
- Díky Bohu, mami. - Díky Bohu.
Kde pořád jsi? Vídáme tě tak málo, chybíš mi.
- Bian má pořád hodně práce. - To je celý Bian.
Chce být nezávislý, takže nemá na nic čas.
Ale na tebe si ho najde, že?
Ano, Bian často zůstává doma.
Tari...
Chová se k tobě Bian dobře?
Tari!
- Mír s tebou, otče. - Mír s tebou.
- Všechno nejlepší. - Díky, Tari.
Moc mě potěšilo, že jste dorazili, jsem nadšený.
Ty jsi nadšený ze všeho.
Ano, jsem.
- Zkus to taky. - Jako vždy.
Kinan!
- Pořád se hádají. - Vypadáš skvěle.
Jsi tak krásná.
Posadíme se?
Mám hlad. Pojďme.
Ty se mi líbí. Jsou to krásné fotky.
Tuhle mám ráda.
Ale proč ženich tak šetřil úsměvy?
- Vážně? Neřekla bych. - Ano, podívej se, mami.
- Je celý v křeči. - Asi jsem byl napjatý.
Ano, Bian byl napjatý, vždyť se ženil.
Vidíš.
Možná až se bude vdávat ona, bude mít taky zamračený obličej.
Nikdy.
I kdybych měla podat ruku tisíci lidí,
budu se pořád usmívat.
- Tati, pojď sem. - Zatím.
Můj svatební den bude velký, a v hotelu. Na klíč.
Bude to nóbl, ne jako Bianova svatba.
Přišlo málo lidí. Nuda.
Kinan!
Pojďme jíst.
Ano, mami.
Biane, jak to jde v práci?
- Dobře, chvála Bohu. - Ano?
A co ty, Tari?
- Jak se ti daří? - Dobře.
Mohla bys prodávat v mém obchodě.
- Vážně? - Ano, vážně.
Tvoje firma je na internetu hit.
Kdybych měl tvé výrobky ve svém marketu,
tvoje firma by se stala jednou z největších v Indonésii.
Jednorožec.
Jednorožec je hračka pro děti, co má ten malý roh na čele.
Mluvíš o firmě s hodnotou přes miliardu dolarů, ne?
To je jednorožec.
- Podívám se. - Vy dva.
Ach.
- Pořád se hádají. - Že?
Tari, je Bian hodně náročný?
Ne, mami.
Bian mě nechce obtěžovat, takže říká, že nemusím
chystat snídaně a večeře a tak...
Ale stejně je dělám, aby nemusel jíst jinde.
Biane.
Vaří Tari dobře?
- Je to moc dobré. - A co ti vaří?
Vaří třeba...
Smaženou rýži.
- A... - Kuřecí směs.
Když Bian hodně pospíchá do práce,
udělám mu jen toast.
- To je hezké, denně mu vaří. - Samozřejmě.
Cokoli Tari uvaří,
sním do posledního drobku. Hlavně její soto betawi.
- Viď? - Ano.
Soto betawi.
- Dej si. - Ano.
Ahoj, strýčku.
- Ahoj. - Vše nejlepší.
- Díky moc, Aldi. - Vypadáš dobře.
- Co ti tak trvalo? - Dopravní zácpa.
- Ahoj. - Ahoj.
- Brácho. - Znáš už Tari?
- Ano. - Jeho žena.
Už se známe.
- Mami, tati. - Au!
Musíme jít. Tari se necítí dobře.
Tari, jsi v pořádku?
Ne, není mi dobře.
- Vidíš? - Zdraví je důležité.
- Omlouváme se, otče. - To nic.
Mír s vámi.
- Mír s vámi. Odpočiň si. - Ano.
- Posaď se. - Ano.
Proč jsme odešli tak brzy? Je mi líto rodičů.
Říkal jsem to. Ukážeme se, najíme, a potom domů.
Nic jsem nesnědla.
To kvůli Aldimu?
Drž se od něj dál.
- Proč? Je tvůj bratranec. - Ví o mém vztahu se Sarah.
Co tím myslíš?
Aldi mě se Sarah seznámil.
Ví, že jsem se s ní zasnoubil.
Ví, že jsem odmítal naši svatbu.
Ví hodně věcí.
Bývali jsme si blízcí.
Ví taky, že se s tou ženou scházíš?
Radši by to tak mělo zůstat.
Proto se s Aldim nesmíš potkávat. Nesmí vědět o naší dohodě.
Ale chci svůj dárek.
- Jaký dárek? - Za to, že hraju roli
manželky ve šťastném manželství.
I když to tak není.
Tak dobře.
- Vážně? - Ano.
Co chceš? Kabelku?
Boty? Nebo šperky?
Abys se mnou šel nakupovat.
Docházejí nám zásoby.
Fajn.
- Máš hotovo? - Mám.
- Biane, ten vozík. - Musíš ho tlačit ty.
Jsem unavená.
Proč nakupuješ jen pro sebe?
Neřekl jsi mi, co chceš koupit, takže to nevím.
Nakoupím si sám.
Počkej!
- Pojďme se najíst. - Najíme se doma.
Já mám hlad.
- Objednáme si něco domů. - Ale já chci yakiniku.
Jak chceš, ale co nákup?
Dáme ho do auta a pak se najíme.
Dobře, ty zatím počkej v restauraci.
- Opravdu? - Ano.
Hned zítra ráno
dám vědět své opravně aut, aby to vyřídili.
Moc se omlouvám.
- Zavoláte mi? - Ano.
Zavolám vám zítra.
Příště dávej pozor.
Říkal jsem, ať nejezdíš tak rychle.
Naštěstí jsi celá.
Řídím rychle, jen když mi je smutno.
Celý den jsem tě neviděla, byla jsem rozrušená.
Vezmu tě domů.
Nenajíme se nejdřív?
Dobře. Tak pojď.
- Příště buď opatrná. - Ano.
- Slibuješ? - Jsem s tebou.
Takže budu opatrná.
Ahoj, Biane. Mír s tebou.
- Kde jsi? - Sarah volala, potřebovala mě.
Vezmu ji na večeři.
- Najez se sama, ano? - Dobře.
Mír s tebou...
Promiňte, budeme zavírat.
- Jistě. - Děkuji.
Chci si promluvit.
Jsem unavený.
- Stůj, Biane. - Co chceš?
Chci znovu probrat naši dohodu.
Co chceš ještě řešit?
Chci, abys přestal vídat tu ženu.
Sarah?
- Přestaň s tím. - Nemůžu.
- Proč ne? - Proč ano?
- Co když to zjistí tvá rodina? - Ne.
- Vždycky jsme opatrní. - Biane...
Co když vás dva uvidí rodiče?
Příbuzní, kteří ví, že jsi ženatý?
- Najdu výmluvu. - Nemáš hledat výmluvy.
Co po mně tedy chceš?
Biane, vím, že naše manželství bylo domluvené.
Ty jsi cítil nátlak, ale já ne.
To je tvoje věc a mě to nezajímá.
- Manželství je posvátná věc. - Tohle ne.
Tohle je vynucené!
Dal jsi mi rok, ne?
Během zbývající doby...
mě budeš ctít jako svou ženu.
A také mou rodinu.
Nechci toho moc.
- Promyslím to. - Jenom?
Když se ti to nelíbí, víš, kde je náboženský soud.
Jdi požádat o rozvod!
- Paní Darmiová... - Ano.
Můžete jít ven?
- Tam je tráva, pane Biane. - To...
On si se mnou chce promluvit o samotě.
Nechcete, abych poslouchala.
- Ano. - Ano.
Tentokrát udělám, co si přeješ.
Už se s tou ženou nesejdeš?
Na veřejných místech, kde by nás mohli vidět.
- Co když to porušíš? - Neporuším.
- Co když ano? - Neudělám to.
Když ano, vynahradíš mi to.
- Cože? - Je nutné, aby následoval trest.
Fajn, domluveno. Protože se to nestane.
Sarah a já jsme vždy opatrní.
Dobře, uvidíme.
- Kam si bereš tu tašku? - Musím jít.
Nemůžeš! Přijdou strýc a teta.
Tvůj strýc a teta přijdou? Proč jsi mi to neřekla?
- Říkám ti to teď. - Nemůžu.
- Proč? - Jdu za kamarády.
Nemůžeš to zrušit? Tohle je jejich první návštěva tady.
Pozdravuj je.
Biane...
- Mír s vámi... - Mír s vámi...
Mír s tebou.
- Strýčku, teto. - Biane.
Ale, ale, ale.
- Strýčku. - Bože.
- Biane, jak se máš? - Dobře, teto.
Ale ale, copak je?
Pořád se jí stýská.
- Dívá se tvůj manžel. - To nevadí.
Tari, jsou unavení. Pozvi je dál.
Biane, máš tašku, ty odcházíš?
Ne.
- Já... - Taky máme tašky.
- Před domem. - Jistě.
- Čí to jsou tašky, strýčku? - Moje a tety.
Jsou naše, chceme tu zůstat.
Chcete tu přespat?
- Ano, můžeme? - Samozřejmě můžete.
Vždyť tu bydlí naše dítě.
- Je lepší se zeptat. - Pojďte.
Posaďte se. Chcete něco k pití?
Ano, prosím.
Studené?
- Bože. - Paní Darmiová.
- Ano? - Pojďte sem.
- Moje záda, moje záda. - Jste unavení?
Na moment teď odejdu.
Dobře.
Připravte prosím pití.
Horké, prosím.
- A vy, paní? - Stejné, prosím.
Nepřidávejte tam led.
- Ano. - Jsem starý.
Proč tady zůstávají?
- Já nevím. - Co?
- Mám je poslat pryč? - To nejde.
- Kde budou spát? - Máme dvě ložnice, ne?
A co ty?
Bože. Dole je spousta mých věcí.
No a?
Když si toho všimnou,
dojde jim, že máme oddělené pokoje.
Vidíš? To všechno kvůli tobě!
Co budeme dělat?
Na téhle straně je terasa.
- Kuchyně je tam. - Ano.
- Ale to nic, strýčku. - Co?
- Paní Darmiová ji nejdřív uklidí. - Jen pokoj.
Není kam spěchat. V klidu pijte.
Není to sladké.
Zavolám paní Darmiovou.
- Teto, jen se posaď. - Tvůj strýc nemůže pít.
Paní Darmiová už jde.
- Kde je vůbec tvůj manžel? - Je na záchodě.
Tenhle dům je opravdu pohodlný.
- Nejdřív ochutnám. - Ano.
Chcete se dívat na televizi? Zapnu ji. Nebo ne?
Tady jsou plíce.
- Vývar, prosím. - Jen vývar, že?
Ano.
- Neber si moc. - Trochu limetky.
Ochutnáme.
Naberu ti, Biane.
- Jaké to je? - Božínku.
Tari, pořád vaříš úžasně.
- Chvála Bohu. - Tvoje kuchyně mi chybí.
Co jsi odešla z domu, vaří tvoje teta hrozně.
Co jsi to řekl?
- Je to pravda. - Pozor na pusu!
Tak proč jsi tedy přibral?
Fajn, je to dobré.
Kdyby nebylo, už bys mě opustil.
Proboha.
- Jez, Biane, ochutnej. - Dej si.
Ochutnej, no tak, no tak.
Jaké to je, Biane?
- Lahodné, že? - Lahodné.
Je to moc dobré.
- Vidíš? - Ano, je to moc dobré.
Je to opravdu dobré?
Opravdu, zlato.
Řekl jí „zlato“.
Díky.
- Tudy, teto. - Dobře.
Pojď dál.
Čí je to pokoj?
Je to pokoj pro hosty.
Ale občas ho používám já.
Ano.
Jste ty a Bian v pořádku?
Jsme v pořádku. Je moc hodný.
- Jeho rodina mě miluje. - Chvála Bohu.
Bála jsem se, že kvůli tomu, že je to dohodnuté manželství,
nebudete vycházet dobře.
Naštěstí jsem se pletla.
Jste oba v pořádku.
Ne jako já tehdy.
Po naší svatbě jsme ani nespali ve stejném pokoji.
Mluvíš vážně?
Opravdu, nevymýšlím si.
- Taky jsem měla dohodnutou svatbu. - Opravdu?
Ty a strýček si vypadáte tak blízcí.
Teď ano.
Ale tehdy jsem se na něj ani neusmála.
- Tady máte. - Děkuju.
- Pane Biane. - Ano?
Au!
Promiňte. Pane Biane, potřebuju jít domů.
Dobře. Díky, paní Darmiová.
- Mír s vámi. - Mír s vámi.
Biane?
Ano, strýčku?
Konečně se mi ulevilo.
Vidím, že vám to s Tari funguje.
Bál jsem se.
Měli jste dohodnutou svatbu.
Bál jsem se.
Tvůj strýc mě opravdu miluje. Miluje mě k smrti.
Můžu požádat o cokoli a splní mi to.
Ať chci cokoli, dostanu to.
Je jen jediná věc, kterou mi tvůj strýc nedopřeje.
Jaká?
Rozvod.
Protože podle tvého strýce je rozvod ďáblovým přáním.
Ďábel má rád rozvedené páry.
Takhle to je.
Vyprávěla ti Tari o smrti svých rodičů?
Jen trochu, strýčku.
Celá rodina měla autonehodu.
Na dálnici Jagorawi se srazili s kamionem.
Pokud se nepletu, Tari byla v prvním ročníku vysoké školy.
Na rok ji to traumatizovalo. Bála se jet v autě.
Ale po nějaké době, chvála Bohu, ten strach zmizel.
Přesto...
Když na to myslím...
je mi jí líto.
Konečně jsem tvému strýci otevřela srdce.
Protože je to moc hodný muž, takových moc není.
Má se mnou trpělivost, i když jsem náladová a mrzutá.
Chovala jsem se k němu hrozně.
A proto jsem se do něj nakonec zamilovala.
A miluju ho dodnes.
Víš, Biane...
teta a já jsme nebyli požehnáni vlastními dětmi.
Já vím, strýčku.
Tari považujeme za naši dceru.
Upřímně jsem Bohu velmi vděčný. Když vidím, jak to mezi vámi je...
jsem vděčný.
Vybrat jí tě za manžela bylo dobré.
Ano, strýčku.
Už se nemusím trápit, jestli necháváme Tari v dobrých rukou.
Je to mezi vámi dobré.
Vidím, že Tari vypadá šťastně. Taky jsem šťastný.
Je to Boží vůle.
Chvála Bohu, jste oba v pořádku.
Důležité je spát v jedné místnosti.
Spolu.
- Tahle káva chutná dobře. - Ano, dejte si.
Páni, páni, páni.
Podívej se na ně.
Úplně na vás dva žárlím, jste perfektní pár.
- Všechno děláte spolu. - Co?
Dávej pozor, co říkáš.
Když jsem ti chtěl pomáhat, zahnala jsi mě pryč.
Radši jsi to udělala sama.
Pořád děláš nepořádek! Copak to s tebou jde?
Všechno má být uklizené a čisté. Ty pracuješ bez přemýšlení.
- Slyšíte tetu? - Je to tak, není?
Co to vykládáš? Teta a já si půjdeme lehnout.
- Ano. - Zavírají se mi oči.
Jsme staří, musíme odpočívat.
- Hlavně teta. - Oba jste ještě mladí.
Jak to myslíš, mladí?
Jsem pořád mladý.
Dobře. Díky za dnešek.
Přestaň plácat.
- Cože? - Omluvte ten hluk.
- Drahá? - Už jdu.
Je milé je vidět.
Tari?
Ano?
- Co děláš za práci? - Já?
Prodávám mražené jídlo.
- Mražené jídlo? - Ano.
Kolik měsíčně vyděláš?
Není to pevné, záleží, jak jdou prodeje.
- Tak průměrně? - Průměrně...
- Asi 700. - Tisíc?
Milionů.
- 700 milionů rupií? - Ano.
- Z mraženého jídla? - To jsou jen příjmy.
Ale stejně, jak to?
Asi proto, že už ho prodávám dlouho.
- A mám hodně obchodníků. - Tvůj příjem je víc než 700 milionů.
- A řídíš takové auto? - Co je na něm špatného?
Kup si nové.
Ne, je to pořád dobré auto.
Rok jsem spořila, abych měla hotovost.
Platila jsi hotově?
- Proč? - Proč si zbytečně půjčovat?
Když můžeš dostat půjčku, proč hotově?
Klidně nesouhlas.
Když chci něco koupit, stokrát to promyslím.
„Je to nutnost nebo výstřelek?“
Jsi složitá.
Tak jo.
- Nejsi ospalá? - Ne, ještě je tu nádobí.
- Půjdu první. - Jistě.
Co mám dělat?
Biane...
Biane, vzbuď se.
Biane.
Biane, vstávej. Je čas na modlitbu.
Co tu děláš?
Zapomněl jsem.
- Strýc na tebe čeká dole. - Strýc?
Slíbil jsi, že půjdete do mešity.
Řekni mu, že se pomodlím doma.
Muž by se měl modlit v mešitě. Ženě to stačí doma.
Chceš být muslimský muž, nebo muslimská žena?
Dobře, dobře.
Nerozčiluj se.
To zvládneš.
Nejdřív se opláchni, ať se probereš.
- Strýčku. - Tady je.
- Čekal jsi dlouho? - Ne, ještě máme pět minut.
- Ale měli bychom vyrazit. - Ano.
Je čas na modlitbu sunnah.
- Ano. - Mír s tebou.
Mír s tebou.
Co je modlitba sunnah?
Dva rakaty sunnah před rozbřeskem.
- Dobře, ahoj. - Jaké ahoj?
- Mír s tebou. - Mír s tebou.
Mír s tebou.
- Biane? - Ano, strýčku?
Tahle mešita je úžasná.
- Moc krásná. - Nádherná, že?
- Luxusní. - Ano.
Modlíš se tu často?
Každý den, strýčku.
- To je dobře. - Pravidelně.
- Ano.
- Mír s vámi. - Mír s vámi.
Ale, ale, ale...
- Vy jste vedl modlitbu, že? - Ano, pane.
- Máte skvělý hlas. - Alláh si to tak přál.
Vy tu bydlíte? Nikdy jsem vás tu neviděl.
Ne, jsem tu jen na návštěvě, jako host.
To on je pravidelný návštěvník.
- Pan...? - Bian, ustade.
- Jak jste mohl zapomenout? - Chodí pořád.
Jak jste mohl?
Číslo 65, pane.
- Číslo 65? - Ano.
Ustad zapomněl, protože kongregace je obrovská.
- Ano. - Nemůže si pamatovat všechny.
- Takže... - Půjdeme, ustade.
Mír s vámi.
- Mír s vámi. - Mír s vámi.
Kdo to je?
Samozřejmě.
Biane, díky, že jsme u vás mohli pobýt.
- Nádherný dům. - Těšilo nás.
Náš dům je i váš.
- Bože... - Copak?
- Budete mi hrozně chybět. - Můžeš přijet na návštěvu.
- Nebo zase přijedu já. - Pravda.
Jednoduché, ne?
Starej se o sebe.
- Ty taky. Jez zdravě. - Zavolej.
Každý den, dokud tě nezačnu nudit.
- Strýčku. - Starej se o Tari, ano?
- Ano, strýčku. - Buď zdráv.
Nezapomínej se modlit.
- Mír s tebou. - Mír s tebou.
Starej se o ni.
Díky, Biane.
- Mír s tebou. - Mír s tebou.
Nebuď smutná.
Brzy zase přijedu.
Hlídej si zdraví, strýčku.
Dobře.
Pojď, zlato.
Bože.
- Mír s vámi. - Mír s vámi.
Teď jsme si kvit.
Jak to myslíš?
Předstírala jsi mou ženu před mými rodiči.
A já teď předstíral manžela před tvým strýcem a tetou.
Já nikdy nepředstírala.
Jdu ven.
Kam jdeš?
- Jdu za Sarah. - Alláhu, odpusť.
Proč?
Myslela sis, že když jsme
spali v jedné místnosti,
že jsme skuteční manželé?
Pamatuj, že máme dohodu.
- Nemůžu tomu uvěřit. - Když nechceš, nevadí.
Víš, kde je náboženský soud. Můžeš požádat o rozvod.
POKRAČOVÁNÍ PŘÍŠTĚ
PŘÍŠTĚ UVIDÍTE...
Biane, proboha, co se stalo?
- Co je, není to dobré? - Nemám chuť.
Mám tě nakrmit?
Lidé říkají, že když manželé přijdou na rodinnou událost sami...
je to pro manželství varování.
Nebo hůř. Rudý kód.
Proboha!
- Můžu vidět Biana? - Promiňte, kdo jste?
Sarah.
Proboha!
Překlad titulků: Markéta Forró