Ty jsi možná cítil nátlak, ale já ne.
VIDĚLI JSTE
- Manželství je posvátná věc. - Tohle ne.
Tohle je domluvené!
Cokoliv udělám je pro něj špatně.
Mám dělat to, co chce? Řídit se tou dohodou?
To ti říkám už od začátku.
Ale ty neposloucháš.
Předstírala jsi před rodiči manželku.
A já předstíral tvého manžela.
Pamatuj si, že máme dohodu.
Biane...
Jestli ti není dobře, zůstaň doma.
Od včerejška kašleš.
Nemám ti udělat nápoj z medu a zázvoru?
Biane, jsi v pořádku?
Jsem. Nic nepotřebuju.
Mír s tebou.
Proboha, Biane!
Biane! Bože, co se s tebou děje?
Máš hroznou horečku. Pojď do ložnice, zlato.
Pojď.
Raz, dva, tři.
Pomalu.
Bože, Biane.
Na schodech pomalu. Tak, další krok.
To je ono.
Pojď, jde ti to dobře.
Pomalu, zlato.
Biane...
- Deku... - Nejdřív jinou košili.
Bylo by ti hůř.
Deku...
Počkej.
Biane, nejdřív tě převléknu, ano?
- Dokážeš si sednout? - Potom.
Musíš se převléknout. Jsi celý zpocený.
Ano? Pomalu.
Dva, tři.
Zvládneš to sám?
Mám... Mám ti pomoct?
Biane...
Chtěl bys pití? Udělala jsem horkou zázvorovou vodu.
Vypij to.
Ve jménu Alláha.
Mám tě namasírovat?
RUDÁ RŮŽE PRO MÉHO MANŽELA
Biane...
Biane.
Je čas ranní modlitby.
Biane.
Pomodlíme se.
Ranní modlitba.
Jsem nemocný. Modlitba za úsvitu není povinná.
To říká kdo?
Máme se modlit, dokud jsme naživu.
No tak, pomodlíme se.
Nejdřív se omyj, pak nebudeš tak ospalý. Ano?
Pomůžu ti.
Dva, tři.
Když se budeš cítit malátný, tak u modlitby seď.
Ano.
Ranní modlitba je náročná, ale s telefonem to jde.
Volal jsem do práce, že jsem nemocný.
- Proč nejdeš do nemocnice? - Nemusím, je to jen...
Mám jen horečku a kašel, nemusím do nemocnice.
Tady máš čaj.
Vypij to.
Kaše k snídani.
Co je? Není dobrá?
Je dobrá.
Mám tě nakrmit?
Ano.
- Co je? - Nic.
Vyřídím to. To nic.
Ano?
Je tu Bian?
Bian?
Ano. Je Bian doma?
Kdo jste?
Jsem Sarah.
Je tady?
Minutku, přivedu ho.
Ano?
Je tu... Je tu host.
- Kdo? - Nevím, pane.
Paní Tari říkala, ať vám to řeknu.
- Kde je Tari? - Šla ven.
- Kam? - Říkala, že bude chvíli pryč.
Dobře, půjdu dolů.
- Sarah? - Biane.
Měla jsem o tebe starost, když jsi nemocný.
Jsem v pořádku.
Proboha!
Promiňte, pane, nedávala jsem pozor.
Paní... Posaď se.
Co tady děláš?
Co máš za nemoc?
Říkali, že dneska nejsi v práci.
- Co ti je? - Už se cítím lépe.
Tady máte pití!
Díky, paní.
Biane.
Proč jí svítí ocas?
Nemám tušení. Co si myslíš ty?
Nevím, proto se na to ptám tebe.
Musím na záchod.
Počkej tady. Slib, že nikam nepůjdeš.
Dobře?
- Hned se vrátím. - A já zmizím.
To nedělej.
- Řekni ano! - Přijmi to!
- Jdu domů, pane. - Paní.
Řekla vám Tari, kam jde?
Ne, pane. Promiňte. Mír s vámi.
Mír s vámi.
- Kde jsi byla celý den? - To není tvoje věc.
Kde jsi byla?
Nečetl jsi smlouvu, kterou jsi sám sepsal?
Nepotřebuju se tě ptát na dovolení.
Máš vypnutý telefon.
To není tvoje starost. Jsem unavená.
- Neskončili jsme. - Co chceš?
- Jen se ptám, kde jsi byla. - Měl jsi tu návštěvu.
Nežádal jsem ji, aby sem přišla.
To je mi jedno!
Tady nejsem falešná manželka?
Už sem nepřijde. Omlouvám se, jestli tě to rozrušilo.
Není to moje věc.
Jestli ji sem chceš vodit, je to tvoje věc.
Jen to nedělej, když tu jsem.
Tak pojď.
Neboj se, bude to v pořádku.
- Bojím se, že se tvé matce nebudu líbit. - Její syn tě moc miluje.
Tak pojď.
Mami.
To je Sarah.
Paní.
Nelíbí se mi. Mám s tebou jiné plány.
- Doufám, že jste jen kamarádi. - Nebuď taková.
- Já Sarah miluju. - Ale já už pro tebe mám plány.
Vím, co potřebuješ!
Já to nechci!
Odcházím z tohohle domu!
Najdu si pronájem!
CENTRUM POKROČILÉ RAKOVINY
- Kinan, kde je otec? - Na chvíli šel ven.
Promiň, že jsem s tebou nebyl během chemoterapie.
- Musel jsem dokončit projekt. - To nevadí.
Otec a Kinan byli se mnou. Nedělej si starosti.
Už jsi jedla?
Jídlo není dobré, všechno je hořké.
Musíš s tím bojovat. Musíš pokračovat.
Věřím ti.
Dokážeš tu rakovinu porazit, ano?
Až se uzdravíš, tak udělám všechno, co si budeš přát.
Udělám to. Ať to bude cokoliv.
Co bys chtěla?
- Cokoli? - Ano, cokoli.
Slíbila jsme to Tariině matce.
Jestli se uzdravím...
Chci, abyste se vy dva vzali.
Uděláš to, ano?
- Chystáš snídani? - Alláhu, odpusť.
Promiň. Nechtěl jsem tě vyděsit.
Co děláš?
Banánové lívance.
Co do nich dáváš?
Mouku, vejde, banány, mléko.
- Pomůžu ti. - Nemusíš, Biane.
Počkej u stolu.
Jo.
Co tady děláš?
Pozoruju tě.
To nesmím?
- Podám talíř. - Udělám to sama.
Díky.
Můžu ochutnat?
Jistě.
Je to dobré.
- Ochutnej. - Ne, sněz to ty.
Ochutnej, no tak.
Dej si.
Jsou dobré, že?
Tar...
Omlouvám se.
Nečekal jsem, že se tu Sarah objeví.
Slibuju, že už se to nestane.
Pořád se zlobíš?
Nemám právo se zlobit, Biane.
Jsem falešná manželka.
Proč nosíš hidžáb?
Když jsi doma?
- Není ti horko? - Není.
Doma si ho můžeš sundat.
Jsem tvůj manžel.
Sníme si jídlo.
- Určitě? - Určitě.
Můžeme taky zajet na nákup?
Jistě.
- Chceš ještě? - Ne, můžeš to dojíst.
Máme hotovo, pojďme.
- Tari, ne. No tak. - Díky, pane.
- Co je? - V obchodě musíš mít trpělivost.
S tebou je to pořád stejné, nekonečné.
- Proč to děláš? - Mám hotovo, můžeme.
- Chceš náhrdelník? - Platíš?
- Koupím ti ho později. - Ne, udělej to teď.
Jestli mi věříš, pojedu domů...
- No tak. Jen jednu nebo dvě. - Ne.
- Myslíš, že jsem stážista? - A nejsi?
Jsem vyčerpaný.
Ještě že tam byla klimatizace.
Na trhu by bylo hrozné horko.
K večeři si dáme instantní nudle.
Proč jsme to všechno kupovali, když budeme jíst nudle?
Neboj se. Umím skvělé instantní nudle. Jen si to představ.
Nudle s vejci, čínským zelím, limetkou a chilli.
Bude to dobré.
Mám je udělat?
- Fajn, když nechceš. - Chci.
Instantní nudle mám rád.
Dřív jsem je jedl pořád.
Ano!
Tak jo, instantní nudle k večeři.
Kdo to byl, Biane?
- Proč jsi to nezvedl? - Zavolám později.
- Tari? - Ano?
Tari.
Co je, Biane?
- Kam jedeš? - Jedu pryč.
- Pryč? Kam? - Do Bandungu.
- Čeká nás rodina. - Proč jsi mi to neřekl?
- Říkal jsem to. - Vážně?
Zapomněl jsem. Co vůbec budeš v Bandungu dělat?
Celé odpoledne mám seminář.
Zruš to.
Nemůžu, Biane. Obchodníci už jsou tam.
- Budeš řídit sama? - Ano.
- Tohle auto? - Ano.
- Na dlouhé cesty se nehodí. - Jak to myslíš, nehodí?
Jezdím s ním do Bandungu každou chvíli.
Nejezdi. Prosím.
Jsem tvůj manžel.
Podle islámu má žena žádat manžela o dovolení.
Teď vytahuješ náboženství? Proč zrovna teď, Biane?
Bojíš se, že matka zjistí, že nám to neklape, viď?
NÍZKÝ KREDIT TARIF: 14 000
- Ale ne. - Co?
Karta je prázdná.
Máš kartu?
Nezvala jsem si ji s sebou. Co budeme dělat?
Půjčím si ji od auta za námi.
Pospěš si.
Proč ses nepřipravila?
Co se děje?
Moc se omlouvám. Půjčil byste mi kartu?
- Moje je prázdná. - Velmi indonéské.
Tohle nemůžete dělat. Překážíte ostatním.
Ano, omlouvám se.
Neutečte mi s tím, mám vaši poznávací značku.
Vrátím ji. Moc děkuji, pane.
Tady máte kartu, pane.
Prosím, moc vám děkuju.
- Tolik? - Ano, pro vás.
To si zopakujeme.
Velmi indonéské, pane.
Ano, jsme Indonésané.
- Hlavně ti východní. - Ten chlap byl šílený.
Jako by spolknul včelu.
Zaplatila jsem mu a úplně otočil.
Není dobré chovat se tak.
- Co je s tím autem? - Co se děje? Děláš si legraci?
Nevím, podívám se.
- Co se děje? - Alláhu, odpusť...
- Proboha. - Píchly jsme.
Proč pořád musíme mít problémy?
Alláhu dobrý! Teď musíš zavolat Bianovi, pospěš si!
- Co? - Volej Bianovi!
Ani nápad.
Proč ne?
Nedovolil mi odjet.
Vidíš? To je všechno kvůli tobě.
Můžeš za to ty! Všechny ty problémy
jsou kvůli tomu, že ses ho nezeptala na dovolení.
To platí jen u skutečného manžela...
Bože!
Proboha.
Co budeme dělat?
Proboha, kouří to!
Asi potřebuju dovolení od manžela.
Tak jo, nechám tě tu a pojedu dál sama.
- Někoho stopnu. - Jedu s tebou!
Proč jedeš se mnou?
- Pane? - Pane, pomoc!
Biane, proč jsi sám? Kde je Tari?
Je tady.
Biane, kde je Tari?
Přijde později.
- Později? - Ano.
Bi, jela Tari do Bandungu?
Jak to víš?
Má tam seminář, viď? Chodím na ně.
Tari je skvělá. Měl bys na ni být hrdý.
A co Sarah?
- Proč se ptáš? - Pořád se vídáte, viď?
Chudinka Tari.
- Proč se do toho pleteš? - Nezlob se.
Biane.
- Tady jsi. - Kde je Tari?
Ano, proč jsi sám?
- Tari... - Pohádali jste se?
- Proč bychom se hádali? - O nic nejde. Jen jsem četla,
že když přijdou manželé na rodinnou akci samostatně,
je to pro jejich vztah varovný signál.
Nebo hůř. Rudá vlajka.
- Co to říkáš? - Je to tak.
Mír s vámi.
Vidíš, myslíš moc negativně.
Proto máš dodržovat sumce neviny.
Je to presumpce neviny.
Mami, otče, teď jsem přijela.
- Omlouvám se. - To nic, Tari.
- V pořádku. - Mám tu koláč.
Díky, to jsi nemusela.
To nic.
- Díky. - Rádo se stalo.
Dobře, vrátíme se k jídlu. Přijdete?
- Jistě. - Pojď.
Možná nejdřív začnu s předkrmem.
Omluv mě, Tar.
Proč jsi tady? Zrušila jsi cestu do Bandungu?
Neměla bych odcházet bez povolení manžela.
Promiň. Včera toho bylo tolik, zapomněla jsem.
To nic, mami. Náhodou jsem byla poblíž.
Pojď dál, Tar.
Pojď.
- Posaď se, něco pro tebe mám. - Co to je?
- Pro mě? - Ano.
Vlastně ti to chci dát už hodně dlouho.
Jen jsem ještě neměla příležitost.
Otevři to.
To je...
Mami, myslím...
- Ještě si to nezasloužím. - Tari...
Je to rodinná tradice.
Pokud je nepřijmeš, znamená to, že mě nemiluješ.
Ale jsou...
Tari...
Jsem vděčná, že jsi souhlasila se svatbou s Bianem.
Já...
Hodně tvé matce a otci dlužím.
Proto jsem šťastná, že sis vzala Biana.
Kdyby nám tví rodiče nepomohli, nevím, co bych dělala.
Ano, mami.
Tvůj dárek je úžasný.
- Chvála Bohu. - Díky, mami.
- Dávej na něj pozor. - Ano.
Tar...
Zachází s tebou Bian dobře, že ano?
Bian se mnou zachází velmi dobře.
Když je to tak,
neměla bys odkládat těhotenství, ano?
Chci mít vnoučata rychle.
Modli se za mě, mami. Snad budu mít brzy miminko.
Amen. Budu se za tebe modlit.
Mi, měla bych vrátit dárek od matky?
- Proč? - Nechci ji zklamat.
Když se s Bianem rozejdeme.
Nevím. Jsem tak zmatená.
Od chvíle, co sis vzala Biana, je tvůj život tak složitý.
Víš, jak to je se vztahy. Je to jako na houpačce.
Jako dneska ráno.
Když má volno, většinou chodí na futsal.
Ale dneska se obléknul hezky.
Takže máš podezření,
že tvůj manžel jde za tou holkou?
Tak ho nech!
I kdyby tě podváděl, je to jeho hřích, ne tvůj!
Nepřemýšlej nad tím, budeš mít vrásky.
Usměj se.
- Co by sis dala k jídlu? - Na co máš chuť ty.
Tar...
Pojď, Mi.
Pojďme.
Sněz si snídani, Biane.
- Včerejšek... - Je skoro sedm.
Nechci, abys přišel pozdě. Bude dopravní zácpa.
- Mír s tebou. - Mír s tebou.
Podle mého bude stavba tohoto bytu
brzy hotová.
Skoro celé vedení už je nainstalované.
Brzy budou hotové i vypínače.
Už jen závěrečné úpravy.
Dobře.
- Pak bude hotovo? - Ještě ne.
Pořád tam musíme dát tohle...
Propojit to se spodní částí, pak bokem...
Pak bude distribuce rovnoměrná.
Držíš to hrozně divně. Uklidni se, nejdřív si zapal.
Biane...
Jsi v pořádku?
Co se děje? Plakala jsi?
Volala jsem, ale nezvedal jsi to.
Přišel jsi hrozně pozdě. Nevěděla jsem, komu ještě zavolat.
Vybil se mi telefon.
Co se děje?
Bála jsem se.
Najednou jsem si vzpomněla na nehodu svých rodičů.
Nechci, aby se ti stalo totéž.
Jsem v pořádku.
Jsem v pořádku. Už prosím neplač.
Uklidni se.
To nic.
- Promiň mi ten pláč. - Nic se neděje.
Už se uklidni.
Neplač.
Dej si snídani.
Tari.
Je neobvyklé, že sis sundala hidžáb.
Jsem ošklivá?
Sluší ti to.
Vypadáš... hezky.
Máš nějaké plány na neděli?
- Myslím, že ne, proč? - Ráda bych své právo.
- Jaké právo? - Kompenzaci.
Kompenzaci? Nic jsem neporušil.
- Porušil. - Jak to?
Řekl jsi, že se s ní nikdy nesejdeš na veřejnosti.
Ale to jsi udělal, že?
Dobře, ano.
- Jaká to má být kompenzace? - Vezmi mě ven.
Vzít tě ven? Kam? Do mořského světa?
Jak jsi to věděl?
- Opravdu? - Ano.
- Jsi jako dítě. - No a?
- Můžu? - Samozřejmě.
- Najez se, prosím. - Ano.
Je to mořská nebo jiná želva?
- Asi mořská. - Ano. Je obrovská.
Ty pirani jsou jako ty.
Jak to myslíš, jako já?
Půjdu támhle, ano?
Poslyš, Tar...
Možná půjdeme nejdřív tam.
- Kam? - Je to lepší.
- Proč nejdeme tam? - Ukážu ti to.
Vypadáš šťastně.
Jsem moc šťastná.
Můžu ti něco říct?
Jistě.
Nikdy jsem to nikomu neřekl.
Jde o Sarah.
Když jsme se potkali, oba jsme studovali na univerzitě.
Různé obory.
Ona ekonomii, já elektrotechniku.
Když jsme se poprvé potkali,
šel jsem za Aldim na ekonomickou fakultu.
Od té chvíle jsem se jí snažil přiblížit.
Ale pořád mě odmítala.
Trvalo půl roku,
než mě přijala.
Pak jsem se rozhodl představit ji matce.
A začaly problémy.
Matka Sarah nikdy nepřijala.
Nikdy ji neměla ráda. Pak jsem zjistil...
Že už má plán oženit mě s dcerou své nejlepší přítelkyně.
A to jsi byla ty.
Když matka dostala rakovinu a potřebovala chemoterapii...
Nevěděl jsem, co dělat.
Panikařil jsem.
Bál jsem se, že ji ztratím.
Myslel jsem jen na její uzdravení.
Řekl jsem, že udělám, cokoli si bude přát.
Ukázalo se, že si přála, abych si tě vzal.
Přísahal jsem Sarah, že si tě vezmu jen na jeden rok.
Sarah to odmítla.
Ale pořád jsem ji přesvědčoval, až se nakonec rozhodla na mě počkat.
Sarah toho pro mě tolik obětovala.
Nemůžu ji opustit po tom, co jsem jí přísahal.
Ano, slečno Mio. Neboj, počkám. Dobře, mír s tebou.
Děkuji.
Tari.
Můžeme si promluvit?
Není o čem.
Tohle je důležité.
POKRAČOVÁNÍ PŘÍŠTĚ
PŘÍŠTĚ UVIDÍTE
Řekl mi, že je z matčiny volby nešťastný.
Jsem tu kvůli Bianovi. Nechám ho jít, aby byl šťastný.
Má úspěšnou firmu, ale bolavé srdce.
Snad tě netrápí.
- Máš přítelkyni? - Co?
Leták! Máš leták?
Modlila jsem se, abys mi otevřel srdce. Ale už jsem unavená.
Trápím se, zatímco ty se vždycky vracíš k té ženě.
Ať se snažím sebevíc, vždycky se k ní vracíš!
Překlad titulků: Markéta Forró