Opusť tu ženu.
Teď ji opustit nemůžu.
VIDĚLI JSTE
Tohle jsi vždycky říkal ty.
Nelíbí se ti to? Víš, kde je náboženský soud.
Požádej o rozvod!
Chci s tebou o něčem mluvit. O nás.
O nás? Já zapomněla, je to už skoro rok...
Nemůžu dodržet svůj slib.
Mluvil jsem se Sarah.
Řekl jsem jí, že chci pokračovat v manželství s tebou.
A slibuju, že ti tentokrát budu dobrým manželem.
Udělám tě šťastnou, Tar.
Alláhu, odpusť.
- Nechals to pod knížkami? - Dobré ráno.
To bych od tebe nečekala.
Myslel jsem, že jsem ho uklidil.
Kam, pod knížky?
Když se osprchuješ, musíš ručník pověsit.
Zrovna jsem si četl. Tak se tam asi zatoulal. Možná.
- No dobře, lžu. - Své manželce nesmíš lhát.
- Slíbil jsi to. - Ano. Ale víš co?
Jeden druh lži je povolený. A to je právě lhaní manželce.
- Říká kdo? - Ibn Shihab řekl...
„Nevím o ničem,
co by ospravedlňovalo lež, kromě těchto tří věcí.
Válka. Usmíření těch, kdož se hádají, a za třetí...
Co muž říká své ženě a co manželka říká svému muži.
Cílem je udržet v domácnosti klid.“
Hadith: Dějiny Bukhari, číslo 2692 a muslimské číslo 2605.
Takže čteš, abys našel výmluvy, jak ospravedlnit
hádky s manželkou. - To ne.
- Ano. - To jsem neřekl.
- Vážně? - To jsi řekla ty.
- Nepovídej? - Já to neřekl.
- Vážně? - Paní, nezačíná
ta událost v deset hodin? - Ano...
Kolik je? Už je půl desáté!
- Biane! To kvůli tobě! - Fajn!
Klíčky od auta...
- Kam jdeš? - Jedeme mým autem.
- Proč ne mým? - Prostě proto.
- Spěcháme. - Moje auto umí jezdit.
- Co to vykládáš? - No dobře, tvoje je mnohem dražší.
- No dobře, pojedeme tvým. - Dobře.
Biane, adresu mám v telefonu. Naviguj.
- Doleva? - Ukazuje to doprava.
- Doprava? Dobře. - Jasně.
- Určitě doprava? - Ano.
- Většinou je tu velký provoz. - Ale mapa říká doprava.
- Vážně? - Ano.
Proč? Proč se trasa najednou změnila? Něco je špatně.
Biane, jsme hodně daleko.
- Moc daleko. - Co mám dělat?
- Mapa se změnila. Já za to nemůžu. - Tak co mám dělat?
- Otočit se tady nemůžu. - Musíš najít nějaké místo.
Nemůžu, jsme moc daleko.
Kdybych předtím odbočila vlevo, jeli bychom hladce.
Omlouvám se.
Bože, kde je Cetar? Pořád tu ještě není.
Ami, připrav se, prosím. Za deset minut jsi na řadě.
- Deset minut? - Ano.
- Díky. Jsem připravená. - Dobře.
Kde je Cetar?
- Není to cesta do Bekasi? - Ano, do Kemangu.
Ano, do Kemangu.
Ale tohle je Kemang Pratama Bekasi. Ami to má v Kemangu v Jižní Jakartě.
- To je jinde? - Je to úplně jinde.
Tak co teď?
- Co asi myslíš? - Proč jsi mi to neřekl dřív?
- Proboha. - Alláhu, odpusť.
- Bože, Biane. - Proboha!
Jsem zmatený.
- Jsme daleko od Bekasi. - Pořád se pletu.
- Proč jsi mi to neřekl dřív? - Protože...
- Uvízneme v zácpě! - Alláhu, odpusť.
Proboha!
Ami! Bože, moc se omlouvám!
Moc mě mrzí, že jdu pozdě, promiň.
„Promiň.“ A ten tvůj smutný obličej.
Zatraceně! Měla jsi tu být v deset, ne v jednu odpoledne.
Já vím, já vím, opravdu mě to mrzí. Zabloudili jsme.
Existují Mapy Google. Existuje Waze, a vy zabloudíte?
Tvoje kamarádka nezná
rozdíl mezi Kemang Pratama a Kemang Jižní Jakarta.
Jako obvykle.
Tak jo, jdu si koupit něco k pití.
Vyhrála jsi?
Třetí místo. Nekvalifikovala jsem se.
- Protože moje kamarádka nepřišla. - Omlouvám se.
„Omlouvám se.“
- Vypadáš uboze. - Opravdu mě to mrzí.
Tak se uklidni. V pohodě.
- Ale proč je Bian tak napjatý? - Unavuje mě, je to lhář.
Už zase se hádáte? Nemělo to přestat?
Biane?
Dal jsi oblečení do koše na prádlo?
- Ano. - Dobře.
Biane! Proč jsi to dal sem?
Takoví muži prostě jsou.
Je normální, že se nestará. Myslíš, že je to pořád v mezích.
Dobře, ale proč tedy lže?
Může být upřímný a prostě říct...
„Miláčku, omlouvám se, jsem unavený z práce.
Uklidíš mi prosím oblečení?“
- To přece může, ne? - Já vím.
Dělá to, protože se s tebou nechce hádat.
Byla bych šťastnější, kdyby byl upřímný.
Proboha, Cetar. Tohle ne.
Nemůžeš všechny nutit dělat to jako ty.
- Vzal jsem ti pití. - Jahody?
- Ty máš ráda, ne? - Nemám ráda jahody.
- A co máš ráda? - Borůvky.
- To je to samé, jsou tam bobule. - Je to jiné.
- Kde jsi to koupil? - Tam.
- Koupím si to sama. - Sama?
Jistě.
Bože, zase špatně.
- Jsi z toho unavený, co? - Ano.
- Nech to být. - Mluvily jste o mně?
- Nebuď domýšlivý. - Nelži mi.
- Jsi nějaký zvědavý! - Co jste řešily?
Zvědavec. Říkala...
- Že pořád lžeš. - O čem?
No, říkala, že rád necháváš špinavé prádlo pod postelí.
To je fuj, Biane. Vážně, je to hnusné.
Už to zase vytáhla.
Vážně je to hnusné. Je to nechutné.
Biane, nezapomeň dát prádlo do koše.
Jasně, jenom odpovím klientovi.
Tak to bylo, Mi. Koš tam prostě nebyl.
Neudělal jsem to schválně.
Jo, to je normální, každý pár má vždycky příběhy z obou stran.
Jsem z Tari zmatený. Hlavně když říká: „Je to na tobě.“
- Co si dáme? - To je na tobě.
- Na mně? - Ano.
Dobře.
- Proč jdeme sem? - Mám chuť na pizzu.
- Měl jsi ji minulý týden. - Říkala jsi, že mám vybrat.
- Co chceš jíst? - Salát. Pojďme.
Biane, ty to nechápeš.
Když žena řekne: „Je to na tobě,“
nedává ti na výběr.
Ona už dávno ví, co chce.
Ale já jsem zmatený.
To je normální, tomu se říká manželství.
- Biane, hele. Měli borůvky. - Já je neviděl.
- Je to totéž. - Je to jiné.
- Chutná to podobně. - Je to jiné ovoce.
Borůvky a jahody...
Fajn, fajn. Je to moje vina. Nevidíte, že jsem šampionka?
Gratulujte mi nebo něco! Mějte ze mně radost.
Pořád se přede mnou hádáte!
Proboha.
- To ty. - Ne, ty.
Bian a Tari po svatební smlouvě. Tak jo, odcházím. Mějte se.
- To ona se naštvala. - Napij se. Máš borůvky.
- Měl bys vědět, co mi chutná. - Dobře, už mě to unavuje.
Kam odešla?
- Možná hledá ojek. - Podívej, vrací se.
To je pomsta?
- Ne. - Co to tedy je?
- Svatební smlouva. - Svatební smlouva?
Svatební smlouva, druhá část.
- O co jde? Vysvětli mi to. - Myslím, že potřebujeme smlouvu.
Máme hodně rozdílné návyky, jsme zvyklí na jiné věci.
Měli bychom být otevření, abychom se vyhnuli nepříjemnostem.
Dobře.
„Špinavé oblečení musí být v koši na prádlo.
Ručníky musí být na sušáku.
- Žádné boty v pokoji.“ - Důležité je to dole.
„Vždycky musí být k manželce upřímný. Nikdy nesmí lhát.“
- Dokážeš to? - Dokážu.
- Pokud to dokážeš taky. - Jistě.
- Určitě? - Ano.
To zní fér. Dobře.
Nedívej se.
„Ocení pití, které jí muž koupil.
I když je jahodové, ne borůvkové.
Nesmí už říkat ‚Je to na tobě‘,
když už se rozhodla.“ - Dokážeš to?
- Dokážu. - Dobře.
Dobře.
Když Alláh dá, naše rodina se zlepší.
- Amen. - Fajn.
- Paní Darmiová? - Ano, paní.
Paní Darmiová je svědkyně.
Ano.
Na dnešek máme pozvání. Otec a matka mají výročí.
Alláhu odpusť, kolikátého je?
Devátého.
Proč jsi mi to neřekl?
- Říkám ti to teď. - Dneska?
- Lepší než vůbec. - Tak moment.
V tom případě chci něco přidat.
Do smlouvy. Pane Biane, půjčíte mi pero?
Tak.
„Nebudete se hádat kvůli maličkostem.“
Podepsána Sudarmi.
- Ty. - Ty. Nesmíme se hádat.
- Nesmíme se hádat. - Uklidni se.
Měl jsi to říct.
Přečti si to.
- Mír s tebou. - I s tebou.
- Kde jsi byla? - Vepředu.
Někdo tě tu hledal.
- Kdo? - Támhle je.
- Mír s tebou. - I s tebou.
Chci se představit. Jsem Agung.
- Tebe si pamatuju. - Vážně?
Podle oblečení.
Studoval jsem islám, ale teď jsem sportovní redaktor.
Zabloudil jsi?
Co tady dělá sportovní redaktor?
- Chci s tebou udělat rozhovor. - Se mnou?
Ano, o včerejším národním mistrovství.
Byla jsem jen třetí. Měl bys udělat rozhovor s vítězem.
Není to dlouho... co bylo tvoje video virální. Tohle.
- Zase tohle video. - Jsi jedinečná.
Jezdíš na skejtu a nosíš hidžáb. Spoustě lidí se to líbí.
Můžu s tebou udělat rozhovor?
Pane?
- Promiňte, máte anthuria? - Který druh?
- Jak to bylo? Počkejte. - Dobře.
Chvilku.
- Anthurium jenmanii. - Jenmanii?
- Ano. - Ano, nějaké tu mám.
- Pojďte se podívat, slečno. - Dobře.
Slečno, tohle je jenmanii.
- To je ona? - Ano, to je jenmanii.
- Kolik stojí? - Pět milionů rupií.
Děláte si legraci? Jak může rostlina stát pět milionů?
Tahle je teď v módě, slečno. Proto je tak drahá.
Nemůžete slevit?
Protože jste krásná, dám vám speciální cenu.
- Tři miliony, ano? - Co takhle dva a půl?
Jsem jenom studentka, chápete?
Dobře, dva a půl.
- Domluveno? - Ano.
- Domluveno. - Můžu kartou?
Počkejte. Promiňte.
Náhodou jsem vás zaslechl.
Tohle není jenmanii. To je crystallinum.
- Je to jenmanii, nedělej chytráka. - Nenech se podvést.
Co kdybychom ji vzali na policii?
A dokázali to tam? Jestli je to jenmanii nebo crystallinum.
Nedělejte to. Přinesu skutečnou jenmanii.
Chtěl tě obrat. Proto se tak chová.
- Vážně? - Tohle je jenmanii.
Tohle je opravdu jenmanii.
Jelikož jste předtím lhal...
Co kdybyste nám dal tuhle jenmanii za cenu crystallina?
- Sto tisíc. - Sto tisíc? Budu mít ztrátu.
Stěžujete si, ale peníze jste si vzal.
Radši než to řešit s policií. Tak dobře, vezměte si ji.
- Sto tisíc! - Tady máš svou jenmanii.
Dobře.
- Moc děkuju. - Jsem Karli.
- Kinan. - Naše jména začínají na K.
- Možná jsme spřízněné duše. - Ta moje je určitě tahle rostlina.
Je hezká a zdarma.
Ty o rostlinách nic nevíš.
Proč ses rozhodla koupit anthurium za dva a půl milionu?
Máma a táta mají dnes výročí.
Chtěla jsem jim dát dárek, který se jim bude líbit.
Jsi oddaná rodičům, bezva.
Ale příště si to nejdřív zjisti.
- Hodně prodejců podvádí. - Ty toho o rostlinách víš hodně.
Náhodou studuju agrikulturu.
Letos budu promovat. Jsem v posledním semestru.
- Chytrák. - Ani ne.
Těšilo mě. Už musím jít.
Počkej.
- Máš na dnešek plány? - Ne.
Děkuju za vyzvednutí.
Strýc Muchtar a teta Yasmin nás pozvali na oslavu výročí.
Půjdu, když půjdeš ty.
Nedělejte to, pane Muchtare.
Říkal jsem, že se nesmíte unavit.
Musíte se o sebe starat.
- Dobře, doktore. - Už jste to řekl manželce?
Ještě ne.
- Ale řeknu jí to. - Dobře.
Už musím jít. Omlouvám se, že se nezdržím.
- Nezapomeňte brát léky. - Dobře.
- Ano? - Díky.
Na shledanou.
Tady jsou Bian a Tari.
Jsou si tak blízcí, vždycky se drží za ruce.
No jistě. Často to trénují.
Ne, strýčku. Předtím to bylo z donucení. Teď je manželství skutečné.
Láska je skutečná.
Biane, tvoje žena je moc vtipná.
Pojďme domů.
Jsem upřímná, proč se mi smějí?
Jsi upřímná až moc.
- Je to tak. - Proč to říkáš?
- Moji oblíbení. - Mami.
- Mír s tebou. - Můj oblíbený pár.
Mír i s tebou.
- Pojďme jíst. - Pojďme.
- Co máte? - Máme toho spoustu.
Biane, starej se o Tari dobře. Ať se moc neunavuje.
Chci mít brzy vnoučata.
Dobře, mami.
Tari, říkala jsi, že chceš otevřít obchod pro své produkty.
Ano. Modli se, prosím, ať to jde hladce.
Pořád se snažím otevřít kavárnu. Chtěla bych své zboží prodávat tam.
- Modlete se za mě. - Amen.
- Dá-li Bůh.
Co ty, Biane? Vede se ti v práci dobře?
Dobře, tati. Chvalme Pána.
Slyšel jsem, že stavební průmysl teď hodně stagnuje.
Snad jen letos.
- Proč mluvíš o práci? - Proč nezkusíš mou firmu?
Nechci, tati.
Mír s vámi, bratře a sestro.
Mír i s tebou.
- Představuju vám kamaráda Karliho. - Strýčku, teto, bratře, sestro, Karli.
- Ahoj. - Ahoj.
To je Karli, kamarád Kinan, který jí pomohl vybrat pro nás dárek.
Díky, Karli, oba máme velkou radost.
Byla to rostlina, kterou jsme oba chtěli.
- Ta antarctica. - To není antarctica. Pleteš se.
Je to anthurium. Pojďme, jdeme se najíst.
Strýčku, teto, jdeme.
- Ano? - Nechte si chutnat.
Tam je Dian.
- Hned se vrátím. - Dobře, tati.
- Taky tam zajdu. - Dobře.
Pojďme domů.
Domů.
- Teď? - Ano, teď.
- Ale já sotva začala jíst. - Pojďme domů.
- Pojďme. - Tak se nejdřív rozloučíme.
- To je celý táta. - Buď trpělivý.
Biane, kam jdete?
- Proč jste přijeli až teď? - Byla zácpa.
- Jen rád chodíš pozdě. - Kde máš tátu?
Šel za kamarádem.
- Jak se máš, jsi zdravá? - Díky Bohu ano.
- A co ty? - Děkuji Bohu.
Zdravá. Krásně voníš. Co máš za parfém?
Vážně?
Koupila jsem ho v Paříži.
- Můžu ti taky přivézt, jestli chceš. - Ne, jen se ptám.
Jak se vede, Biane? Co teď děláš?
Jsem jen stavitel malých projektů.
Proč se nepřidáš k tátovi? Hned by z tebe byl šéf.
Nechcete se jít najíst? Je tu spousta jídla
a všechno výborné. - Ano. Měli jsme špagety aglio e olio.
Ty máš ráda, jsou támhle.
Tari, už jsi těhotná?
- Pořád si užíváme líbánky. - Ano.
Teď už musíme domů. Mír s vámi.
Mír i s vámi.
Máš hlad?
Myslíš na to, co ti otec řekl?
- Ne. - Nemusíš nad tím přemýšlet.
Rodiče už jsou takoví. Pořád se o své děti strachují.
- Už nejsem dítě. - Vidíš?
Určitě nad něčím přemýšlíš. Prosím, řekni mi to.
Nezapomeň, že máš být k manželce vždycky upřímný.
Mami? Tati?
- Biane. - Mami.
- Co se děje? - Přijali mě. Přijali mě.
- Co budeš studovat? - Elektrotechniku.
- Zlato, Biana přijali. - Měl jsi poslechnout mou radu.
Studovat podnikání v Americe.
Biane...
Toleroval jsem, že sis vybral obor podle sebe.
Ale už jsi dostudoval.
Měl bys mi pomáhat ve firmě, ne pracovat pro jiné.
Chci získat zkušenosti, tati.
Chci být nezávislý, nebýt navěky závislý na tobě.
Ale jsi můj jediný syn. Komu jinému bych měl firmu předat?
Dokážu ti, že se o sebe umím postarat
a být úspěšný i bez tvojí pomoci.
- Nemyslím na to, miláčku. - Opravdu?
Ano.
Myslím na to, co říkala matka.
Na co?
O tom, že chce vnoučata.
Taková byla vždycky. Takže nad tím nemusíš přemýšlet.
Zajděme k doktorovi.
- Chtěl bys? - Ano.
Tak si na to pak najdeme čas, ano?
Proč jsi vymyslela druhou část svatební smlouvy?
Není tak vážná jako ta první.
Je to spíš legrace. Doufám, že se Bian dokáže změnit.
Už zase. Nečekej, že se tvůj manžel změní.
A taky se soustřeď na sebe. Jen proto, že nosíš hidžáb,
pravidelně se modlíš a recituješ Korán, nejsi nutně
perfektní manželka. - Nejsem dokonalá.
Dobře, že si to uvědomuješ. Protože nejsi perfektní. Nikdo není.
- Souhlasím. - Ale...
Manželství je spolupráce, ne hrůzovláda.
Jsou to dva lidé, kteří spolupracují.
Když je jeden nadřazený nebo mocnější, je to problém.
Ano, ano, ano.
Tak si to pamatuj.
- Ahoj, Agungu. - Mír s vámi.
- Mír s tebou. - I s tebou.
Cetar, to je Agung. Agungu, moje kamarádka Tari.
- Tari. - Agung.
- Promluvíme si uvnitř, protože... - Dobře. Je tu někde záchod?
- Záchod? Dovnitř a doleva. - Dobře.
- Vydrž, prosím. - Ano.
- Kdo to je? - Agung.
Novinář, který se mnou dělal rozhovor.
- Novinář nebo „novinář“? - Novinář. Je...
Počkej! Proč se červenáš?
- Co? Mluvíš nesmysly. - Hej...
Líbila se vašim ta rostlina?
Určitě.
Je to jejich koníček, vím, co mají rádi.
- Dobře, věřím ti. - Tati, mami.
Tady je hnojivo.
- Díky. - Je to těžké.
- Díky. - Strýčku, teto...
V obchodě jsem si všiml téhle. Myslím, že se k vám bude hodit.
To je černá orchidej. Ta je drahá.
„Láska je prostě láska. Láska nepotřebuje důvod.“
Paulo Coelho, Alchymista. Tvůj kamarád je vzdělaný.
Máš žízeň? Mám ti donést pití?
Nemusíš, koupili jsme ho dost. Přinesu něco vašim, ano?
- Dobře, díky. - Díky.
- Je moc milý. - Je, viď?
- Je milý, že? - Tvůj přítel je mi podezřelý.
- Kdo říká, že je můj přítel? - Líbí se ti, ne?
Mluví moc hezky. Jako politik před volbami.
Dává falešné sliby.
O čem to mluvíš? Jsi tak negativní.
Potkal jsi ho jen dvakrát.
Až se zamiluje, vypostuje tě.
„Vyghostuje“, tati. Tak se tomu říká.
Jsi beznadějný. Soustřeď se na rostliny.
Je nutné zajistit,
že zhotovitel ručí za pozdější opravy.
- Po dokončení bytu. - Ano.
Má to jednoduchý důvod. Žádný zhotovitel neodevzdá nikdy
naprosto perfektní práci. Vliv může mít třeba špatné počasí
nebo lidská chyba při práci.
Pane Biane, sledujete hodinky. Máte další schůzku?
- Schůzku se svou ženou, pane. - Bian patří k PP.
Vy jste pracoval pro vládní oddělení PP?
Ne, myslím tím PP - Pod pantoflem.
Pane, už půjdu.
- Bezpečnou cestu. - Ano.
My budeme pokračovat.
Sar, Sarah, pojďme domů.
- Pojďme domů. - Kde je moje pití?
- Už je pozdě, Sar. - Jsi opilá.
- Sarah? - Kde je moje pití?
- Co s ní je? - Moc toho vypila.
Sar.
- Sar. - Moment.
Odkud znáte Sarah?
Jsme kamarádi. Vezmu ji domů.
To těžko. Nevíme, co jste zač.
Kde mám pití?
Podrž ji.
- Sarah. - No tak, Sar.
Co tady děláš? Jdi pryč! Kde mám to pití?
- Sar, to stačí. - Jen trošku.
- To stačí. No tak, jdeme. - Jsi opilá, Sar.
Jdeme domů.
- Jdeme, Sar. - Je brzo.
- Sar. - Proč musíme domů?
Je pozdě, Sarah. No tak, vstaň.
- Může jít domů se mnou. - Kabelka.
- Ani nápad. - Jde s námi. Jdeme.
- No tak, vstaň. - Sar.
- Au. - Kde mám parfém?
Chci hezky vonět.
Na, taky se nastříkejte.
- Tady máte. - To stačí.
Ty taky. Všichni v téhle místnosti musí hezky vonět.
Celé to tu musí vonět.
- Sar. - Sarah, pojď, jdeme domů.
Počkejte, počkejte...
Tudy. Snad se tvůj manžel nerozzlobí.
- Mír s tebou. - I s tebou.
Vypadáš vyčerpaně.
Mám ohřát jídlo?
- Nemusíš, půjdu spát. - Nejdřív se převleč, ano?
Jistě.
Biane.
Převleč se.
Hezky voníš. Co máš za parfém?
Vážně?
Koupila jsem ho v Paříži.
- Můžu ti taky dovézt. - Ne, jen se ptám.
Alláhu, odpusť.
Miláčku, je neobvyklé, abys mi uvařila soto betawi takhle brzo.
Určitě něco chceš.
Zase pojedeme do Mořského světa?
Paní Darmiová, přijdete na chvíli?
Ano, paní. Ano?
„Manžel musí být vždy upřímný. Žádné lži z žádného důvodu.“
Podepsán Byantara Wicaksana. Svědkyně Sudarmi.
- Je to tak, paní Darmiová? - Ano, jsem svědek.
Co se to děje?
Chci se zeptat, jestli mi nechceš něco říct.
- Ne. - Určitě?
Určitě.
- Paní Darmiová, můžete jít. - Ano.
Všechno, o co jste požádal, máme hotové.
Dobře.
Díky, pane Muchtare, že jste přijel tak daleko.
Karawaci není tak daleko. Jen kousek po dálnici a jste tady.
Věřte mi, pane. O tenhle supermarket se dobře postarám.
Věřím vám.
PEKÁRNA
- Mír s tebou. - I s tebou.
Agungu, proč mě tak nutně potřebuješ vidět?
Chceš další rozhovor? To nejde, už to máme za sebou.
Nebo to nestačilo?
Chci se zeptat...
Mohl bych vidět tvé rodiče?
Moje rodiče? Proč? Chceš se skamarádit s mým tátou?
Chci jim říct, že...
Chci tě požádat o ta'aruf.
Můžu?
Jdete zpátky na staveniště?
Ano.
Pane Biane, nenajíte se?
- Najím se potom. - Dobře.
My nejdřív něco sníme.
Běžte.
- Sarah? - Biane.
Můžeme si promluvit?
POKRAČOVÁNÍ PŘÍŠTĚ
- Mír s vámi. - I s tebou.
PŘÍŠTĚ UVIDÍTE
- Promiň to zdržení. - To nevadí.
- To nic. - Tari? Ami?
Tari. Dlouho jsme se neviděli. Nevadí, vezmeme to postupně.
Chtěl bych dokončit ta'aruf podle pravidel.
Potom si tě určitě vezmu. Ano?
- Mír s tebou, tati. - Můžeš jet do nemocnice?
- Co je s mámou? - Je v pořádku.
- Ano? - Aldi měl nehodu.
Alláhu, ochraňuj nás.
Překlad titulků: Markéta Forró