Părăsește-o.
Nu pot s-o părăsesc acum, Tar.
DIN EPISODUL ANTERIOR
Aveai o vorbă, Bian...
„Dacă nu-ți convine, știi unde e tribunalul religios...
Dă divorț!”
Vreau să discutăm despre ceva, despre noi.
Despre noi? Doamne, am și uitat. A trecut aproape un an...
Nu-mi pot ține promisiunea.
Am vorbit cu Sarah.
I-am spus deja că vreau să-mi continui căsnicia cu tine.
Și promit că, de data asta, voi fi un soț bun.
Te voi face fericită, Tar.
Îi cer iertare lui Alah.
- Ai lăsat asta sub cărți? - Bună dimineața!
Te credeam mai deștept, Bian.
Am uitat s-o pun la loc? Credeam că am pus-o.
Unde, sub cărți?
După ce faci duș, întinde-ți prosopul pe frânghie, Bian.
A rămas acolo pentru că am citit. Poate s-a prins acolo cumva.
- M-ai prins cu minciuna. - Nu uita că nu-ți poți minți soția.
- Ai promis. - Da. Dar știi ceva?
Există un gen de minciună permisă, și anume minciuna spusă soției.
- Cine spune? - Ibn Shihab a spus...
„N-am auzit niciodată
că ar exista o păsuire pentru minciună în afară de următoarele trei cazuri.
Război. Împăcare între două persoane cu păreri diferite. Și al treilea,
ce le spun soții soțiilor și ce le spun soțiile soților lor.
Scopul e să fie pace în casă.”
Sahih al-Buhari, numărul 2692 și numărul 2605.
Deci citești atât de mult ca să găsești scuze...
- Să justifici conflictele cu soția? - Nu.
- Ba da. - N-am spus asta.
- Serios? - Tu ai spus-o, nu eu.
- Oare? - Nu, n-am spus eu asta.
Așa e?
Dnă, evenimentul nu începe la 10:00?
Ba da, la...
Cât e ceasul acum? E 9:30!
- Bian! E numai din cauza ta! - Bine.
Cheia de la mașină...
- Unde te duci? - Ia mașina mea.
- Dar a mea ce are? - Ia mașina mea.
- Ai spus că ne grăbim. - A mea nu e rapidă?
- Nu, cum adică? - Bine, a ta e mai scumpă.
- Bine, mergem cu a ta. - Haide!
Bian, adresa e în telefonul meu. Ghidează-mă tu.
- Ce fac, virez la stânga? - Cică la dreapta.
- La dreapta? - La dreapta, da.
- Ești sigur? - Da.
- De obicei, e aglomerat, Bian. - Dar așa scrie pe hartă, la dreapta.
- Serios? - Da.
De ce? De ce s-a schimbat traseu? S-a întâmplat ceva.
Bian, e chiar departe de destinație.
- Prea departe. - Ce fac?
- S-a schimbat harta. Nu e vina mea. - Ce să fac acum?
- Ne blocăm dacă întoarcem aici. - Să găsim un loc de întors.
Nu pot, e prea departe.
Dacă viram la stânga, mergeam bine mersi.
Iar e vina mea.
CAMPIONATUL NAȚIONAL DE SKATEBOARD
MEMBRII JURIULUI
Unde o fi Cetar? E târziu, și tot n-a ajuns.
Ami, te rog să te pregătești. Intri în zece minute.
- Mai am zece minute? - Da.
- Bine, mulțumesc. Sunt gata. - Bine.
Unde e Cetar?
- Nu ajungem la Bekasi pe aici? - Da, spre Kemang, nu?
Așa, da, Kemang.
Dar aici e Kemang Pratama Bekasi.
Ami are concursul în Kemang, la sud de Jakarta.
- E vreo diferență? - Sunt două zone diferite.
Ce facem acum?
- Tu ce zici? - De ce n-ai spus mai devreme?
- Doamne! - Să mă ierte Alah!
- Doamne, Bian, Bian! - Uită-te tu.
Sunt dezorientat.
- E chiar departe de Bekasi. - Mereu greșesc.
- De ce n-ai spus mai devreme? - De-asta...
- O să rămânem blocați în trafic! - Să mă ierte Alah!
Dumnezeule...
Ami! Doamne, îmi pare rău!
Îmi pare rău că am întârziat. Iartă-mă!
Îți pare rău, cu figura aia jalnică!
Te-am chemat la ora 10:00 dimineața, și tu ai venit la ora 13:00.
Da. Îmi pare foarte rău. Ne-am rătăcit.
Există Google Maps și Waze, și tot te-ai rătăcit?
Prietena ta...
Nu știe diferența dintre Kemang Pratama și Kemang de la sud de Jakarta.
Ca de obicei.
Bine. O să cumpăr ceva de băut. Mi-e sete.
Ai câștigat?
Am ieșit pe trei. Nu m-am calificat.
- Pentru că nu m-a susținut prietena mea. - Îmi pare rău.
„Îmi pare rău.”
- Ai o figură jalnică. - Chiar îmi pare rău.
Bine, calmează-te. Stai liniștită.
- De ce e Bian așa sensibil? - M-am săturat de el. E un mincinos.
Iar vă certați. Nu s-a terminat contractul?
Bian?
Ți-ai pus hainele murdare în coșul de rufe, nu?
- Da. - Bine.
Bian! De ce-ai pus astea aici?
Așa sunt bărbații.
E normal să fie nepăsător. Mie mi se pare acceptabil.
Dar de ce-a trebuit să mintă?
Putea să fie sincer și să spună...
„Îmi pare rău, draga mea. Sunt foarte obosit...
Îmi pui tu hainele murdare în coș?”
- Putea face asta, nu? - Da, știu.
Poate că soțul tău nu vrea să se certe cu tine.
Aș fi mai fericită dacă ar fi sincer cu mine.
Doamne, Cetar! Nu face așa.
Nu te poți aștepta să fie totul cum vrei tu.
- Ți-am adus băutura. - De căpșuni?
- Da, preferata ta, nu? - Nu-mi plac căpșunile.
- Dar ce? - Afinele.
- E la fel. Tot fructe de pădure sunt. - E altceva, Bian.
- De unde ai luat-o? - De acolo.
- Îmi cumpăr singură. - Vrei alta?
Normal.
Doamne, iar am greșit.
- Ai obosit? - Da.
- Las-o așa. - Vorbeați despre mine?
- Ești tare încăpățânat. - Nu minți.
- Ce naiba! Ca bărbat, ești cam curios! - Cum adică?
E curios. A spus că...
- ...mereu minți. - Despre?
Mi-a spus că-ți place să-ți ții hainele murdare sub pat.
E dezgustător, Bian. Serios, e scârbos.
Iar a adus vorba.
Dar chiar e scârbos. Îmi provoci silă.
Bian, nu uita să pui hainele în coș.
Bine, să răspund la un e-mail mai întâi.
Asta a fost. Coșul nu era acolo.
Nu e că nu vreau să le pun în coș.
Da, dar... E normal. În cuplu, fiecare poveste are două perspective.
Tari mă dezorientează. Mai ales când spune: „cum vrei tu.”
- Ce mâncăm? - Ce vrei tu, Bian.
- Ce vreau eu? - Da?
Bine.
- De ce te-ai dus acolo? - Vreau să mănânc pizza.
- Am mâncat și săptămâna trecută. - Ai spus că eu decid.
- Tu ce vrei să mănânci? - Salată cu sos de arahide. Hai!
Bian, nu ești deloc sensibil.
Dacă o femeie spune „cum vrei tu”, înseamnă să nu mai dai de ales.
Pentru că ea știe deja ce vrea.
Dar sunt confuz.
E normal, așa e într-o căsnicie.
- Bian, uite. Aveau suc de afine. - Nu l-am văzut.
- E la fel. - E clar diferit.
- Are același gust. - E un fruct diferit, Bian.
Afinele și căpșunile...
Bine, gata. E vina mea. Nu vedeți că eu sunt campioana?
Felicitați-mă, faceți ceva! Bucurați-vă pentru mine!
Mereu vă certați de față cu mine!
Doamne!
- Din cauza ta. - A ta.
Bian și Tari după contractul de căsătorie. Eu am plecat. Ciao!
- Ea se supără. - Bea, doar îți plac afinele.
- Ar trebui să știi ce băutură îmi place. - Bine, am obosit.
Unde se duce?
- Poate caută un ojek. - Uite, se întoarce.
Te răzbuni?
- Nu. - Atunci, ce-i asta?
- Un contract de căsătorie. - Un contract de căsătorie?
Contractul de căsătorie, partea a doua.
- Ce-i asta? Explică, te rog. - Cred că avem nevoie de actul ăsta.
Pentru că avem trăsături și obiceiuri diferite.
Ar trebui să fim deschiși, pentru a evita lucrurile care nu ne plac.
Bine.
„Hainele murdare se pun în coșul de rufe.”
„Prosoapele se pun la uscat la locul potrivit.”
- „Nu se admit pantofi în cameră.” - Partea de jos e importantă.
„Să fii mereu sincer cu soția ta. Să nu minți sub nicio formă.”
- Poți să faci astea? - Da.
- Cât timp le faci și tu. - Desigur.
- Sigur? - Nu mi-e teamă.
Să fim corecți.
Nu te uita.
„Apreciază băuturile de la soțul tău...”
„Chiar dacă aroma e de căpșuni.”
„Nu mai spune «cum vrei tu», când, de fapt...
- ...tu ai ales deja.” - Poți să respecți asta?
- Da. - S-a făcut.
S-a făcut.
Cu voia lui Alah, ne va fi mai bine.
- Amin. - Bine.
- Dna Darmi. - Da, doamna șefă.
Dna Darmi e martora noastră.
Sunt gata.
Avem o invitație pentru diseară. E aniversarea părinților mei.
Să mă ierte Alah! Ce zi e azi?
Nouă.
De ce nu mi-ai spus?
- Îți spun acum. - Chiar azi?
- Mai bine decât să nu-ți spun. - Ia stai așa.
Dacă așa stau lucrurile, mai adaug ceva.
În contract. Dle Bian, dați-mi puțin pixul.
Poftim.
„Nu vă mai certați de la lucruri mărunte.”
Semnat, Sudarmi.
- Tu. - Tu. Nu ne putem certa.
- Nu ne putem certa. - Calmează-te.
- Citește. - Anunță-mă.
- Citește. - Nu în ziua aia.
Citește.
- Pacea fie cu tine! - Pacea fie cu tine!
- Unde ai fost? - Am ieșit puțin.
Te-a căutat cineva.
- Cine? - Uite-l.
- Pacea fie cu tine! - Și cu tine.
Să mă prezint. Sunt Agung.
- Participi la studii? - De unde știai?
După haine.
Participam la studii islamice, dar acum sunt jurnalist sportiv.
Te-ai rătăcit?
Ce caută un jurnalist sportiv aici?
- Pot să-ți iau un interviu? - Mie?
Da, legat de campionatul național de skateboard de ieri.
Eu m-am clasat a treia. Mai bine discuți cu învingătorul.
Uite, e recent... Filmarea asta cu tine a devenit virală.
- Iar filmarea asta. - Ești unică.
Faci skateboarding și porți hijab. Multora le place asta.
Pot să-ți iau un interviu?
Domnule?
- Scuze, aveți Anthurium? - De care?
- Cum se numea? Stați așa. - Bine.
O secundă.
- Asta. „Anthurium jenmanii”. - Adică o jenmanii?
- Da, așa. - Da, am câteva.
- Hai să ne uităm. Intră. - Bine.
Domnișoară! Uite o jenmanii.
- Asta? - Da, asta e o jenmanii.
- Cât costă? - Cinci milioane.
Glumiți? Cum să coste o plantă cinci milioane?
E la modă, domnișoară. Ăsta e prețul.
N-o dați mai ieftin?
Pentru că ești frumoasă, îți fac un preț special.
- Trei milioane, e bine? - Două milioane și jumătate?
Sunt studentă.
Bine, două și jumătate.
- Batem palma? - Da.
- Batem palma. - Pot plăti cu cardul?
Stați puțin. Scuze.
V-am auzit discuția, fără să vreau.
Asta nu e jenmanii. E crystallinum.
- E jenmanii, nu face pe deșteptul! - Nu te lăsa păcălită de un om ca ăsta.
Dacă ai dreptate... Hai să mergem cu ea la secție.
Dovedește acolo dacă e jenmanii sau crystallinum.
Nu e nevoie. Stai să aduc adevărata jenmanii.
Vrea să te tragă pe sfoară. De-asta face din astea.
- Pe bune? - Asta e jenmanii.
Asta e adevărata jenmanii.
Pentru că ai mințit...
ce-ar fi să mi-o dai la un preț de crystallinum?
- O sută de mii. - O sută de mii? Deci o dau în pierdere.
Te plângi și tot iei banii. Deci batem palma?
Prefer să n-am de-a face cu poliția. Bine, atunci. Ia-o.
- O sută de mii! - Poftim planta.
Bun.
- Mulțumesc frumos. - Eu mă numesc Karli.
- Kinan. - Numele noastre încep cu litera „K”.
- Poate suntem suflete-pereche. - Sufletul meu pereche e planta asta.
E frumoasă și e gratis.
Nu prea te pricepi la plante.
De ce ai vrut să dai 2,5 milioane pe un Anthurium?
Azi, își aniversează părinții mei căsătoria.
Vreau să le fac un cadou care li se potrivește cel mai bine.
Bravo! Ții la părinții tăi.
Dar, data viitoare, interesează-te înainte.
- Multor florari le place să mintă. - Pare că te pricepi la plante.
Sunt student la Agricultură.
Absolv anul ăsta. E ultimul semestru.
- Ești un tip deștept. - Nu chiar.
Mă bucur că te-am cunoscut. Trebuie să plec acum.
Stai.
- Ai vreun program diseară? - Nu.
Mulțumesc că m-ai luat.
Unchiul Muchtar și mătușa Yasmin ne-au chemat la aniversarea căsătoriei lor.
Merg cu tine dacă te duci.
Vă rog, nu, dle Muchtar.
V-am spus, nu trebuie să vă obosiți prea tare.
Trebuie să aveți grijă de dvs., dle.
- Bine, doctore. - I-ați spus soției, dle?
Încă nu i-am spus.
- Îi spun mai târziu. - Bine.
Bine, trebuie să plec. Regret că nu pot rămâne la petrecere.
- Nu uitați de medicament, dle. - Bine.
- Da? - Mulțumesc.
Mă scuzați, dle.
Bună! Iată-i pe Bian și pe Tari.
Atât de tandri, mereu se țin de mână!
Normal. Se țin de mână foarte des.
Nu, unchiule. Înainte, era ceva forțat. Acum, căsnicia e autentică.
Deci iubirea e reală.
Bian, soția ta e amuzantă.
Hai acasă.
Eram sinceră. De ce au râs de mine?
Sinceritatea ta e copleșitoare.
- Așa e. - De ce-ai spus asta?
- Preferatul mamei! - Mamă.
- Pacea fie cu tine! - Cuplul meu preferat.
Pacea fie cu tine!
- Să mâncăm. - Hai!
- Ce-ai gătit? - Avem de toate.
Bian, să ai mare grijă de Tari. Să nu se obosească prea tare.
Vreau nepoți în curând.
Da, mamă.
Tari, ziceai că vrei să deschizi un outlet pentru produsele tale.
Da, tată. Roagă-te să meargă totul ca pe roate.
Încă încerc să deschid o cafenea. O să-mi vând preparatele congelate acolo.
- Roagă-te să meargă totul bine. - Amin!
- După voia Domnului!
Și tu, Bian? Îți merge bine afacerea?
E foarte bine, tată. Slavă lui Alah!
Am auzit că nu prea mai merg construcțiile.
Poate doar anul ăsta.
- De ce vorbiți despre serviciu? - Ce-ar fi să lucrezi pentru mine?
Nu sunt interesat, tată.
Pacea fie cu voi, fratele și sora mea!
Pacea fie cu tine!
Vi-l prezint pe prietenul meu, Karli.
Unchiule, mătușă, frate, soră, eu sunt Karli.
Bună, Karli!
El e Karli, prietenul lui Kinan, care a ajutat-o să ne cumpere un cadou.
Mulțumim, Karli. Ne place foarte mult.
Întâmplarea face să ne fi dorit amândoi planta aceea.
- Antarctica aia. - Nu, nu Antarctica. Greșești.
Se numește Anthurium. Hai să luăm mâncare.
Mergem să mâncăm ceva.
- Serios? - Poftă bună!
Uite-l pe Dian.
- Mă duc la el puțin. - Bine, tată.
- Mă duc și eu acolo. - Bine, mamă.
- Hai acasă. - Ce bun e!
Hai acasă.
- Acum? - Da.
- Dar acum mănânc. - Hai să plecăm.
- Haide. - Bine, dar să spunem și noi ceva.
- Mereu face așa tata. - Ai răbdare.
Bian, unde plecați?
- De ce-ați ajuns așa târziu? - A fost aglomerație.
- Îți place să întârzii. - Unde e tatăl tău?
Vorbește cu un prieten.
- Cum ești, toate bune? - Slavă lui Alah, da.
- Tu? - Slavă Cerului!
Sunt bine, sănătoasă. Miroși foarte bine. Cu ce parfum te-ai dat?
Serios?
L-am cumpărat la Paris. Vrei și tu?
- Dacă vrei, îți cumpăr unul. - Nu, întrebam și eu.
Care mai e treaba, Bian? Ce mai faci?
Mă ocup de diverse proiecte, proiecte mai mici.
De ce nu lucrezi cu tatăl tău? O să fii șeful în firmă.
Nu vreți ceva de mâncare? E destulă.
- Toate sunt bune. - Am mâncat spaghete aglio e olio.
Preferatele tale.
Tari, încă nu ești însărcinată?
- Încă ne bucurăm de luna de miere. - Da.
Bine, noi plecam acasă. Pacea fie cu voi!
Pacea fie cu voi!
Mâncăm ceva?
Te gândești la ce-a spus tata?
- Nu. - Nu trebuie să te gândești.
Știi cum sunt părinții. Mereu se îngrijorează din cauza copiilor.
- Nu mai sunt copil. - Vezi?
Sigur te macină ceva. Spune-mi, te rog.
Nu uita că trebuie să fii sincer cu soția ta.
Mamă? Tată?
- Bian. - Mamă.
- Ce s-a întâmplat? - Am fost admis.
- La ce specializare? - Inginerie electrică.
- Bian a fost admis, dragule! - Trebuia să-mi fi ascultat sfatul.
Să dai la managementul afacerilor și să pleci în America.
Bian...
Am acceptat că ai ales să urmezi o altă specializare.
Dar ai terminat studiile.
Ar trebui să lucrezi cu mine, nu cu alții.
Vreau să câștig experiență, tată.
Vreau să fiu independent, nu să depind de tine.
Dar ești singurul meu băiat. Cui să las firma asta dacă nu ție?
O să-ți dovedesc că pot să mă descurc și singur...
Voi reuși și fără ajutorul tău.
- Nu mă gândesc la asta. - Serios?
Da.
Mă gândeam la ce-a spus mama mai devreme.
La care parte?
Că își dorește nepoți.
Mereu a fost așa. Nu te mai gândi la asta.
Hai să mergem la un doctor.
- Tu vrei? - Desigur.
Avem timp mai târziu, da?
De ce-a trebuit să mai faci un contract de căsătorie, partea a doua?
Nu e la fel de serioasă ca prima.
PÂINE CONGELATĂ
E mai mult de distracție. Sper că Bian se poate schimba.
Iar începi. Nu te aștepta ca soțul tău să se schimbe.
Dar trebuie să te gândești și la tine. Doar pentru că porți hijab,
te rogi, reciți din Coran și ești evlavioasă...
- Nu înseamnă că ești soția perfectă. - Nu, nu sunt un om perfect.
E bine că gândești așa. Pentru că nu ești perfectă. Nimeni nu e.
- De acord. - Dar...
Căsnicia nu înseamnă dominare, ci cooperare.
Doi oameni colaborează.
Dacă cineva se simte superior sau mai puternic, e mai greu.
Da, da, da.
Să nu uiți asta niciodată.
- Bună, Agung! - Pacea fie cu tine!
- Pacea fie cu tine!
Cetar, ți-l prezint pe Agung. Agung, ea e prietena mea Tari.
- Tari. - Agung.
- Hai să vorbim înăuntru, pentru că... - Bine. Unde e toaleta?
- Intri și faci stânga. - Da.
- Să mă aștepți. - Da.
- Cine e? - Agung.
Jurnalistul care m-a intervievat recent.
- Un jurnalist sau „jurnalistul”? - E pe bune. Adică...
Stai! De ce ai roșit?
- Ce? Nu mai ai nicio noimă. - Hei...
Părinților tăi o să le placă planta?
Absolut.
E pasiunea lor. Știu ce le place.
- Am încredere în tine. - Tată, mamă.
Am adus îngrășământul.
- Mulțumesc. - E greu.
- Mulțumesc. - Unchiule, mătușă...
Am văzut asta la florărie. Mi se pare că vi se potrivește.
E o orhidee neagră. E foarte scumpă.
„Iubești pentru că iubești. Nu există niciun motiv pentru a iubi.”
Paulo Coelho, Alchimistul. Prietenul tău e deștept.
Nu ți-e sete? Nu vrei ceva de băut?
Nu vreau. Am luat o grămadă de băutură. O să le aduc părinților tăi.
- Bine, mulțumesc. - Mulțumesc.
- E drăguț. - Nu-i așa?
- E foarte drăguț, chiar. - Nu prea am încredere în iubitul tău.
- Cine a spus că e iubitul meu? - Dar îl placi, nu?
E numai lapte și miere, ca un politician înainte de alegeri.
Face promisiuni deșarte.
Ce tot vorbești? Ești negativist.
L-ai văzut doar de două ori.
După ce se îndrăgostește, o să treacă la „posting”.
„Ghosting”, tată. Despre ce vorbești?
Ești incurabil. Ocupă-te de plante.
Trebuie să asigurăm
o perioadă de garanție dată de constructor după renovare.
- După terminarea apartamentului. - Da.
Motivul e unul simplu. Munca unui constructor
nu e întotdeauna absolut perfectă. De exemplu, vremea proastă poate fi
un factor negativ, sau chiar și eroarea umană.
Dle Bian, te tot uiți la ceas. Mai ai vreo întâlnire?
- Cu soția mea, domnule. - Bian face parte din SPS, dle.
Ați lucrat vreodată la guvernul regional SPS?
Nu, mă refeream la SPS. Sub Papucul Soției.
Domnule, eu o să plec.
- Ai grijă pe drum. - Da, dle.
Să continuăm.
Sar, Sarah, hai acasă.
- Hai acasă. - Unde mi-e băutura?
- E târziu, Sarah. - Te-ai îmbătat.
- Sarah? - Unde mi-e băutura?
- Ce-a pățit? - A băut prea mult.
Sar.
- Sar. - Stați.
Cine ești? De unde o știi?
Am fost colegi. O duc eu acasă.
De ce? Nu știm cine ești.
- O ducem acasă? - Unde-i paharul?
Ține-o, Gita.
- Sarah. - Haide, Sar.
Ce cauți aici? Pleacă! Unde-i paharul de băutură?
- Sar, nu. Ajunge! - Numai un pic.
- Ajunge. Hai să mergem. - Te-ai îmbătat, Sar.
Hai acasă.
- Hai acasă, Sar. - E devreme.
De ce trebuie să plecăm?
E târziu, Sarah. Hai acasă.
- Poate să vină acasă cu mine. - Poșeta mea.
- Nici vorbă. - Vine cu noi. Haide!
- Hai, sus! - Sar.
Stai, unde mi-e parfumul?
Mă dau cu el.
Dați-vă și voi.
- Dați-vă. - Da, ajunge.
Dă-te și tu. Toată lumea de aici trebuie să se dea cu el.
Trebuie să miroasă bine.
- Sar. - Sarah, haide! Hai acasă.
Stați, stați...
Pe-aici. Sper să nu se supere soțul tău.
- Pacea fie cu tine! - Pacea fie cu tine!
Pari obosit.
Să reîncălzesc mâncarea?
- Nu e nevoie. Mă culc. - Să te schimbi de haine, da?
Da, așa o să fac.
Bian.
Schimbă-te de haine mai întâi.
Ce bine miroși! Ce parfum e?
Serios?
L-am cumpărat de la Paris. Vrei și tu?
- Dacă vrei, îți cumpăr unul. - Nu, întrebam și eu.
Îi cer iertare lui Alah.
Draga mea, e neobișnuit să-mi prepari soto betawi atât de devreme.
Sigur vrei tu ceva.
Unde vrei să mergem, la Acvariu?
Dnă Darmi, veniți puțin?
Da, doamnă?
„Trebuie să fii mereu sincer cu soția ta. Fără minciuni, oricare ar fi motivul.”
Semnat de Byantara Wicaksana. Martoră: Sudarmi.
- Nu-i așa, dnă Darmi? - Da, am fost martoră.
Ce se întâmplă așa de dimineață?
Vreau să te întreb. Ai ceva să-mi spui?
- Nu. - Ești sigur?
Sunt sigur.
- Dnă Darmi, continuați. - Bine.
Tot ce ne-ați cerut să facem... Am făcut totul, dle.
Bun.
Mulțumesc, dle Muchtar, că ați venit până aici.
Karawaci e chiar aproape de casă. Intri pe autostradă și ai și ajuns.
Aveți încredere în mine, dle. Pot să am grijă de supermarket.
Am încredere în tine.
PATISERIE
Pacea fie cu tine!
Agung, de ce-ai vrut așa, deodată, să ne vedem?
Mai vrei un interviu? Nu se poate, l-am dat deunăzi.
Sau n-a fost suficient?
Vreau să te întreb.
Pot să-ți cunosc părinții?
Să-mi cunoști părinții? Ce vrei să faci, să fii prieten cu tata?
Vreau să le spun că...
Vreau să-ți cer să facem ta’aruf.
Îmi permiți?
Vă întoarceți pe șantier, dle?
Da.
Dle Bian, nu mâncați mai întâi?
- Mănânc acolo mai târziu. - Bine.
- Bun. - Noi o să mâncăm ceva.
Poftă bună!
- Sarah? - Bian.
Putem vorbi puțin?
VA URMA
Pacea fie cu tine!
ÎN CONTINUARE
- Scuze pentru întârziere. - Nu-i nimic.
- E în regulă. - Tari? Ami?
Tari. De mult nu ne-am mai văzut. Mă rog, ia-o ușurel.
Voi îndeplini acest ta'aruf conform planului.
Apoi, sigur mă voi căsători cu tine, da?
- Pacea fie cu tine, tată! - Te duci la spital acum?
- Ce are mama? - Mama n-are nimic.
- Dar? - Aldi a avut un accident.
Suntem cu toții ai lui Alah.
Subtitrarea: Robert Sukosd