Det är som att man vaknar en dag och är bara här.
Som en sten, som har kastats in i världen.
Men man vet inte vem som kastade den, eller varifrån den kom.
"Åk tillbaka till Mississippi," tänker du.
Kanske sker ett mirakel.
Ett sätt att börja om från början på.
Jag önskar att det vore sant.
Som jag önskar att det var sant.
-Mamma? -Ja, hjärtat.
-Är vi i Mississippi än? -Ja, det är vi.
Kan vi sluta gå, då?
Du sa att när vi var i Mississippi så skulle vi sluta gå.
Sa jag det?
Snart hittar vi ett riktigt ställe att bo på. Nu ska du sova.
Och du får drömma om den där chokladglassen du fick.
Mamma? Berätta om Mississippi igen.
Okej.
Mississippi var din pappas favoritplats.
-Visste du det? -Nej.
Han växte upp här-
-och han svor på att han aldrig skulle resa härifrån.
Han sa att Mississippi var en plats där det skedde mirakel.
Tror du att han ger oss ett mirakel?
Ja, det gör jag.
Jag tror att han...
...håller ett öga på oss.
Han ser till att vi har det bra.
-Jag älskar dig. -Och jag dig. Sov nu.
-Okej. God natt. -God natt.
-Vad gör du? -Jag ska tillbaka till mitt rum.
Jag vill bara prata med dig. Visa lite respekt, är du snäll.
Tack. Du vet väl att det är olagligt att sälja sex i lastbilarna?
-Jag var inte inne i nån lastbil. -Jag såg dig gå ner från den.
Ned ringde oss. Ni ger hans parkeringsplats dåligt rykte.
-Det bor familjer här. -Jag har inte gjort nåt.
-Det gör ni aldrig. -Jag har inte gjort nåt!
Vad gör du? Jag har ett barn där inne.
-Håll käften! -Jag har ett barn där inne.
Hör du, hör du!
Min dotter är inne på rummet. Du kan inte bara lämna henne.
-Det är sant. -Trist. Jag lämnade henne inte.
Det gjorde du.
Sluta gråta. Du hamnar inte i häkte. Då hade du haft handbojor nu.
Slappna av. Och om du är en riktigt snäll flicka som är helt tyst-
-får du snart gå tillbaka till ungen.
Du vet att jag kommer bak till dig.
En flicka som du har väl inget emot det.
Ser du? Jag gör dig inte illa.
Vi kanske till och med kan bli vänner.
Vad sägs om lite mysbelysning? Var det bättre?
Ta av de där smutsiga skorna.
Duktig flicka. Och så resten.
Vänd benen hitåt.
Så där.
Om du vill se det där motellrummet igen-
-är det bäst att du uppför dig ordentligt.
Du kan vänta med det där. Vi är inte klara än.
Hör du mig? Ta av det igen.
-Var det inte vad du ville? -Jo, det var det.
Jag gjorde som du sa. Du lovade att köra tillbaka mig till mitt barn.
Vad tror du händer om du blir gripen för prostitution-
-och barnet är helt ensamt på motellrummet?
Det finns ingen mat där heller.
Hej, kompis. Jag har skaffat oss lite ny underhållning.
Kom hit så ska jag visa dig.
Samma plats. Ni kan ju komma båda två.
Ja.
Nu blir det fest. Vi får sällskap.
Ska jag sätta mig på motorhuven och vänta på dem?
Så ska det låta.
Varför inte? Du blir en fin galjonsfigur.
Ta inte på dig några kläder.
Kom igen.
Jag har inte hela kvällen på mig.
Duktig flicka.
-Den är varm. -Jaså?
-Får jag sitta på mig tröja? -Hämta den bara.
Skynda dig.
Lugnt och fint. Driver du med mig?
Man får inte leka med vapen. Det är ingen leksak, lägg ner den!
Mamma!
Jag kommer nu, hjärtat.
Mamma är här, ingen fara.
Jag vet. Förlåt mig.
MISSISSIPPI KRIMINALVÅRD
FRIGIVNINGSBESLUT
Välkommen hem.
De släppte ut dig tidigt, men du är fortfarande skyldig, din jävel.
-Du är fortfarande skyldig. -Hör du! Sluta med det där.
Jag ringer polisen. Backa undan från honom, försvinn.
Oroa dig inte, jag är inte färdig med dig.
Är du okej? Jäklar.
Hem, ljuva jävla hem.
Hej, pappa.
Du kunde ha ringt. Jag hade hämtat dig.
-Jag ville inte besvära dig. -Det hade inte varit nåt besvär.
Det här är Consuela.
-Det här är min son. -Ja, han har dina ögon.
Trevligt att träffa dig.
Vad har hänt med ansiktet?
En avskedsgåva från pojkarna på anstalten, gissar jag.
Han behöver lite kött på benen. Hon gör god mat, kom med.
Jag har ju precis gått hela vägen hit.
Var kommer hon ifrån?
Jag besökte farbror Clive i Bogalusa. Hon arbetade på ett sockerrörsfält.
Hennes bruna ögon följde mig överallt, och hon skrattade åt mig.
Så jag frågade henne vad hon skrattade åt.
Arbetarna bodde i eländiga skjul.
Och ingen av oss var tillsammans med nån, så...
Jag frågade henne om hon ville bo hos mig.
Och nu är ni här. Du pratar spanska nu.
Väldigt lite, men hon fattar.
-Säkert, din luriga jävel. -Bespara mig dina snuskiga tankar.
-Var sover hon? -I ditt gamla rum i ladan.
-Lögnare. -Ge mig den där.
Det blev så tyst här när din mamma dog.
En del kvällar satt jag här ute och...
...det lät som om världen hade gått under.
Jag försökte sluta må dåligt över det, jag hoppas din mamma förstår.
Det gör hon säkert. Du kan inte må sämre över henne än vad jag gör.
Det måste ha sårat henne att jag satt inne när hon dog.
Hon älskade dig, och det är det enda som betyder nåt.
Jag skrev brev till dig som jag inte skickade.
Jag tänkte att du hade nog att tampas med.
-Du behövde inte mer skit. -Det är okej, jag är här nu.
Ge mig all skit du har.
-Har du den där fortfarande? -Menar du Bibeln?
Vi sitter här ute och övar engelska. Hon läser.
-Som du och jag gjorde. -Det kommer jag ihåg.
Du älskade historien om Daniel i lejongropen.
-Jag tror inte på det längre. -Att lejonen inte åt upp honom?
Jag tror inte på nåt av det.
Jag gick på gudstjänster i fängelset.
De intagna satt på klappstolar-
-och ropade halleluja.
Prästen predikade, och så turades alla om att bekänna sina synder.
"Jag stal." "Jag våldtog." "Jag spöade upp min nästa."
"Nu har jag hittat Guds kärlek." Och så vidare.
Alla applåder och alla "Amen".
Det betydde inget, så jag slutade gå dit.
-Tycker du att det är rimligt? -Vad menar du?
Att folk kan komma in i det magiska himmelriket, oavsett vad de gjort?
Bara de säger de magiska orden.
Ord har makt, om man menar dem.
Det spelar ingen roll vad du och jag tycker.
Den här boken berättar för mig att dörren alltid står öppen.
Hur är ditt brott annorlunda?
Jag begick ett stort misstag. Men de handlade överlagt.
Just precis. Du är inte som de.
Du begick ett stort misstag och har sonat för det.
I vems ögon? Mina? Deras?
Jag orsakar en olycka och kastas in bakom lås och bom.
Jag får inte visa min ånger, inte be om förlåtelse.
Det finns ingen som bara kan knäppa med fingrarna-
-och få mig att känna mig förlåten.
Du är väldigt hård mot dig själv, min son.
Jag måste tro att vi kan bli förlåtna.
Annars är vi helt körda.
-Var det bröderna som gjorde det där? -De väntade vid busshållplatsen.
Jävla Larry.
Jag har ett ställe där du kan bo, på Michigan Avenue.
Här är nycklarna. Det är huset vi satte fönsterluckor på.
Det glömmer jag inte.
Men stanna här ett tag, och låt dem lugna ner sig lite.
De lugnar inte ner sig. Och de vet ju var du bor.
De kan komma körande här lika lätt som jag.
Jag vill inte ta med hela den skiten hit.
Jag har en sak till dig. Ta de här.
Här.
Jag minns inget om nåt jaktgevär i Nya testamentet.
Man kan inte alltid vända andra kinden till.
Jag bryter ett gäng lagar bara genom att ha det.
Det skulle kännas bra om du har det. Du vet inte vad som kan hända.
Okej.
Tänker du nånsin på den stunden-
-då jag blev för stor för att du skulle kunna bära mig?
"Fasen, jag kan inte bära min son längre."
Du behöver inte bära mig längre, pappa.
Jag klarar mig.
Tack.
En öl, tack.
Kliv ut ur bilen. Visa händerna.
Långsamt.
Ta bort den där från ansiktet på mig, Boyd!
-Jäklar! När kom du hem? -Vid lunch.
-Idag? -Ja.
Kom hit då, grabben.
Sluta. Vi är vuxna nu. Du kan inte bara lyfta upp mig så där.
-Berätta. Hur var det? -Som man kan föreställa sig.
Fast mycket värre. Hur har Lacey det? Gör hon fortfarande volter?
Nej, hon kommer inte i den gamla cheerleadingdräkten längre.
Men hon är härlig.
Vad händer här?
Nyheten är snart ute. En polis blev skjuten med sin egen pistol.
-Och vi hittar den inte. -Är det nån jag känner?
Nej, han kom hit från Tupelo för ett par år sen.
Han har varit ute på tunn is hela tiden, det kanske gick fel till slut.
Jag vill inte att Lacey hör det. Hon är tillräckligt orolig för mig.
Det kan jag tänka mig.
Jag är tvungen att kolla bilen, så det gör jag.
Öppna på.
Russ, du har varit ute i mindre än ett dygn. Du får inte ha vapen.
Jag har precis kommit ut. Du vet inte hur det är.
-Vill du tillbaka? -Nej.
Så sätt dig i bilen och säg tack för ikväll.
Ja, sir.
Så här ser det ut. Ni har hela stället för er själva.
Dörrarna låses klockan 20. Ni behöver en kod för att komma in.
Jag ska hjälpa dig upp.
-Jag kan hjälpa er med väskorna. -Nej, det går bra.
Finns det nåt jobb att få här?
Det finns en bar där du kan få jobb i köket.
Det är inte mycket, men han betalar i slutet av varje dag.
Kan jag börja idag?
-Du ser ut att behöva vila. -Det gör jag inte.
Är det nån som följer efter dig? Det händer ibland.
Sa du inte att hon kunde få en varmkorv?
-Vill du ha en varmkorv? -Kom, vännen.
Ibland minns jag inte hur gammal han skulle ha varit.
Jag kör förbi då och då. Gör du det?
Jag minns alltid hur gammal han hade varit.
-25 år och tre månader. -Jag önskar jag kunde göra det.
Det är okej, du är upptagen. Du har en familj.
Det är ingen som klandrar dig.
Dessutom kommer jag ihåg för oss båda.
Varför gör du alltid så?
Det är pengar till resan. Så att han ska kunna komma hem.
Det är alltid ett pris att betala.
Det tycker jag om.
Det är klart att de är så stora, som du fyller dem med mat.
-De har bra aptit. -Pojkar...
Tack för maten, Lacey. Det var jättegott.
-Det är skönt att du är hemma igen. -Bra att pojkarna liknar dig.
Låt oss hoppas att det fortsätter så.
Du har visst nåt på gång.
-Är det dags för det? -Som om du inte visste det.
Varför ringde du inte och sa att du skulle komma ut?
-Jag hade hämtat dig. -Det fungerar inte så, det vet du.
Där har du fel. Jag har speciella privilegier.
Jag visar bara brickan.
Då visar jag min. Den är större.
Det har den alltid varit.
Vi är gamla idioter.
-Larry visste det. -Var det han som hoppade på dig?
-Japp. -Hur allvarliga är de, tror du?
Jag vet inte hur allvarliga de är tillsammans.
Jag vet att Larry är rätt allvarlig på egen hand.
Ska jag ta ett snack med dem?
Jag har hanterat värre än så. Larry är bara en liten hundvalp.
Ja, men en irriterande, bitsk valp. Det är stor skillnad.
-Hur mår du, är det okej? -Jag mår fint.
Kom igen, Russ. Hur mår du?
Jag trodde att det skulle vara annorlunda. Det är okej, men...
-Har du pratat med henne? -Inte än.
Det är en liten stad, jag springer nog på henne.
Vi två har tillbringat mycket tid på vägarna tillsammans.
Det har jag saknat.
-Jag har saknat dig också. -Bli inte sentimental nu.
-Jag har saknat dig också. -Det visste jag väl.
-Hur länge har du varit här? -Hela morgonen.
Jag vågade inte knacka på.
Du ser ut som förr.
Det gör du.
Du ser ut som nån som behöver en varm måltid.
Det säger folk ofta, men ingen bjuder mig på middag.
Hur mår du?
Jag mår bra.
Du, då?
Jo, jag mår också bra.
Din pappa är säkert glad att du är hemma igen.
-Jag är ledsen för din mamma. -Ja...
Ja, det hade varit fint om hon hade fått se att jag klarade det.
Jag är säker på att hon ler.
Håller du på att renovera?
-Det var orkan igår kväll. -Visst.
-Har orkanen nåt namn? -Det har de ju för det mesta.
Är du fortfarande arg på mig?
Jag säger samma sak som jag sa då.
Det finns inget att vara arg över.
Det sa du till mig också.
Jag vet.
Jag ville bara höra det.
Det var jag som bad dig att inte besöka mig mer.
Men det var jag som gick med på det.
-Hur många barn har du? -Tvillingpojkar och en flicka.
Hur gamla är de?
Pojkarna är fyra, flickan två.
Det enda jag vill är att hålla din hand nu.
Bara en liten stund.
Det finns en massa mellan oss.
Hemskt mycket.
Jag kan inte behålla den längre.
Men den är ju din.
Den var det.
Jag måste åka.
POLIS DÖDAD
Hejsan.
Mamma!
Hej, hjärtat. Tack för att du passade henne.
-Vad gör du? -Ritar.
Röd? För läskig? Lila!
-Lila. En fin, ljuslila färg. -Ja.
Berätta om pappa.
-Du har hans ögon. -Har jag?
Och han hade kunnat få dig att skratta så mycket-
-att jag tror att du hade knäckt revbenen.
Och han var bara...så äkta.
Och så snäll.
Och han var mitt första allt.
Och tillsammans gjorde vi dig.
Och du är det viktigaste i hela världen, vet du det?
-Analee, var är våra saker? -Där inne?
-Varför tömde du väskan? -Det var damen som gjorde det.
-Ta på dig skorna. -Varför då?
-Ta på dig skorna och ta dina saker. -Men jag vill inte åka härifrån.
Jag vet att du vill stanna här, men vi måste åka.
Gör som jag säger och hämta dina saker.
Du sa att vi skulle sluta gå när vi kom till Mississippi.
Jag ska ta hand om dig, men du måste göra som jag säger, okej?
Vart ska vi? Jag vill ha mina färgkritor.
Mamma!
Den här vägen.
Nu måste du vara helt tyst och inte säga ett pip.
Vi leker tysta leken, och du vill ju vinna, eller hur?
Jag vill ha mina färgkritor.
-Du förlorar om du pratar. -Okej.
Jag vet inte.
Jag hittade den när jag tog upp kläderna ur väskan.
Jag tror att de har problem.
Nu måste du lyssna noga på mig.
Mamma har gjort nåt dumt. Jag har gjort nåt riktigt dumt.
Men du vill ju vara tillsammans med mamma, eller hur?
Och om vi två ska kunna vara tillsammans-
-så måste vi härifrån nu.
Och du måste göra precis som jag säger, okej?
Okej. Spring.
Hallå?
Vänta. Var är Analee?
Är hon inte på rummet?
Har mamman kommit tillbaka?
Hallå?
Analee, är det du vännen? Är det nån här?
Rör dig inte.
Sätt dig i bilen.
Hoppa in i bilen!
-Jag är på väg. -Skynda dig.
Starta bilen och kör.
-Vart? -Kör, bara.
Bort från ljusen. Kör norrut.
Mamma, jag måste kissa.
-Hur mycket måste du kissa? -Jättemycket.
Vi hittar en plats. Jag hittar en plats du kan kissa på.
Sänk pistolen. Det är gropar i vägen. Du vill inte skjuta mig av misstag.
Det ska inte stå på min gravsten: "Skjuten av en kvinna av misstag."
Om jag skjuter dig är det inget misstag.
Uppfattat.
Skynda dig att kissa.
Hör du! Nej!
-Ge mig den. -Jag tror att jag behåller den.
Det är inte din pistol.
Ge den till mig, bara. Du kan ta ut patronerna, men ge den till mig.
Det ska jag göra. När du har berättat vems det är.
Jag försökte rätta till det här... innan det ens började.
Jag åkte till en klinik i New Orleans när jag märkte att jag var gravid.
Jag trodde att det var det rätta. Det var det kanske.
Men när jag...
När jag satt på kliniken och väntade-
-började jag tänka att allt kanske skulle ordna sig.
Jag har kämpat så jävla hårt för att göra mitt bästa.
Jag trodde inte att en människa kunde kämpa så hårt.
Men det fungerade inte, ingenstans.
Inte i Shreveport, inte i Beaumont, inte i Lake Charles och...
Jag kan inte ordna mat åt henne. Jag kan inte ge henne kläder.
Jag kan inte ge henne nånstans att sova. Och nu det här.
Släpp av oss här, bara.
Din familj, då?
Din pappa och din mamma?
Det är inte alla som har nån.
Vart ska vi?
Jag lovar att köra dig, var som helst inom rimlighetens gräns.
Men vi måste vila i natt, okej?
Jag visste att det inte var slut.
Jag kunde inte se nåt annat än hennes ansikte.
Jag tänkte att hon var helt ensam och att ingen brydde sig om henne.
Så jag tog hans pistol och sköt honom tills han inte rörde sig längre.
Men du ser inte ut som en mördare.
Jag har sett många och vet hur de ser ut.
Varför behåller du pistolen, egentligen?
Den kan ju fälla dig.
Om det fanns en enda sak i världen som kunde fälla dig-
-skulle inte du vilja veta var den var?
Vad heter du?
Har du henne?
Ni kan sova där inne. Jag sover på flaket.
Maben.
Jag heter Maben.
Jag heter Russell.
Maben...
Det är för fan inte sant.
Cody?
Cody, min pojke.
Pappa är hemma.
Pappa...
Du, jag vet att det är...
-Du får inte vara här. -Jag vet det.
-Kör iväg nu, Larry. -Är han här?
-Är Cody här? -Det är klart att han är.
-Får jag prata med honom? -Det är mitt i natten, Larry.
Snälla du. Jag vill bara prata med honom en liten stund.
Du har druckit.
Ja, jag har druckit.
Jag har en fråga.
Spelar han fortfarande i knatteligan?
Svingar han träet som hans pappa lärde honom?
Han är för stor för knatteligan!
Det hade du vetat om du träffade honom ibland.
Du låter mig ju inte träffa honom. Det är fan inte rättvist av dig.
-Jag försöker ju träffa honom. -Bli nykter, så får du träffa honom.
-Jag försöker, för fan! Cody! -Var tyst, för i helvete.
Vi har ett kontaktförbud. Jag vill inte ringa.
Vem ska du ringa? Ring, du. Jag minns förbudet. Dra åt helvete!
Jag ringer nån. Stick härifrån!
Hörde du det, min pojke? Pappa är här för att prata med dig.
Kom inte och säg att jag inte har försökt.
Du kan fan inte säga att jag inte...
Hjärtat?
Ja?
-Det är dags att vakna. -Okej.
-Har du sovit gott? -Ja.
-Jag har en present till dig. -Har du?
Jag hade glömt den, tills jag såg på dig medan du sov.
-Färgkritor! -I alla dina favoritfärger.
Tack, mamma.
Ska vi åka och hitta ett ställe där vi kan äta lite frukost?
-Jag har en plan. -Vad då för plan?
Jag känner till ett säkert ställe där ni kan vara.
Om jag ska lita på dig måste du lita på mig också, okej?
Nu ska vi få nåt att äta. Vi ska nog fylla den där magen.
Har ni sovit gott?
-God morgon, mr Gaines. -Boyd!
-Har du sett Russell idag? -Nej.
-Vet du var han är? -Har du varit vid huset?
-Ja, jag såg fönstren. -Är det vad det handlar om?
När vi hade hittat vår kollega kom Russell körande.
Det var ingen annan än han där, så jag måste fråga honom.
Han kanske har sett nåt.
-Är det bara det? -Ja.
-Jag beklagar din kollega. -Tack.
-Be honom ringa mig. -Det ska jag göra. Boyd...
Håll koll på bröderna. Särskilt Larry, han krossade rutorna.
De gav honom en ordentlig bula i huvudet vid busshållplatsen.
-Jag håller ögonen öppna. -Tack, Boyd.
Ni kan sätta er här.
Vi har fått besök.
Skönt att se att du andas än. Det finns de som bryr sig om dig.
Vad fan är det som händer?
-Huset var helt förstört. -Det oroar mig inte just nu.
Jag vill be dig om en sak.
Kan de här två få bo i ladan? Jag förklarar senare.
Det är nåt du döljer för mig.
-Ja eller nej? -Ja, du döljer nåt.
Jag ska hjälpa dig. Men du måste lägga korten på bordet.
Låtsas som om det är första gången du såg Consuela-
-och du gjorde som du gjorde för att du tyckte att det var rätt.
De ser hungriga ut. Jag lagar lite mat.
Det var vänligt, Consuela.
-Säg inte till nån att jag är här. -Jag är väl ingen fullständig idiot.
Här är det. Gå in ni, bara.
Ni räknade väl med att få höra ett "mu", när ni kom in.
Jag hoppas att det duger.
Toaletten är där borta. Man ska inte döma hunden efter håren.
Det är fint.
Jag hämtar lite vatten till er.
Din mamma har säkert sagt att man inte får hoppa i sängen.
Men om det finns en säng i hela världen som man kan hoppa i-
-så är det den här.
-Hoppa i den, så mycket du orkar. -Okej.
-Jag hör inget hoppande! -Tack!
Lugnt och försiktigt.
-Okej! -Titta mamma, jag fick en till!
Nybörjartur.
Jag hade kunnat använda henne som bete.
-Ska vi fånga en till? -Vi jobbar på det.
-Vad kan man fånga? -Malar.
Hej, mamma. Jag är hemma igen.
Jag gör nåt som jag tror är rätt.
Jag hjälper nån.
Jag vet att du ser efter mig.
Jag försöker göra dig stolt över mig.
Men jag ville bara säga att jag älskar dig.
Jag älskar dig mer än nåt annat.
Där är min pojke! Svinga träet, för fan.
Svinga det! Ta de där jävla skruvarna, Cody.
Hur många gånger har jag inte sagt det?
Vad gör du här?
-Hur är det, Dana? -Du får inte vara här.
-Jag får väl se min pojke spela. -Nej, det får du inte.
Jag tänker för fan inte göra nån illa.
-Sluta, Larry. Snälla. -Kom hit, pojken min!
-Hör du! Kom hit! -Säg inte så till honom.
-Håll käften! -Prata inte med honom, Cody!
Vad gör du? Du ska ju träffa bollarna.
-Jag försöker spela. -Jag kan visa hur det går till.
-Jag behöver inte din hjälp. -Det är inte så det ser ut.
Hör du. Hör du!
-Jag pratar inte med dig! -Pratar du inte med mig?
Pratar du inte med mig?
Jag är för fan din pappa!
En son som inte pratar med sin egen pappa?
En son som inte pratar...? Vad är det, din jävel? Sätt dig ner.
Din fula jävla förlorare.
-Har du ringt dem? -Ja.
Du stannar där.
Trodde du att jag tänkte slå dig med det här?
-Larry! -Dra åt helvete, Jay.
-Ni behöver inte komma hit. -Tänk dig för, nu.
Larry, för fan!
Jag är ju din pappa, för fan! Du är min son.
Lyssna inte på henne. Hon förstör ditt liv!
Hon förstör ditt liv.
Varför är vi här?
Titta inte på mig när jag berättar det här.
En kväll hade jag bråkat med min flickvän.
Jag hade gjort bort mig och mådde dåligt över det.
Jag körde runt på småvägarna och drack.
Jag drack mycket, det kändes bra.
Jag körde bara.
Helt plötsligt var jag vilse.
Jag visste inte var jag var-
-och började köra rätt snabbt.
Så körde jag över ett krön.
Det stod en bil mitt på vägen med släckta lysen.
Hej.
-Jag fryser. -Jag hämtar min jacka till dig.
Hallå! Hallå!
Jason!
Jag hann inte bromsa fort nog.
Hela min vänstra sida var krossad. Nån skrek.
Jason!
Det var inte mycket bil kvar. Stackaren satt fast i den.
Jag kan tänka mig att du vet vad jag pratar om.
-Jag trodde att du satt inne. -Jag kom ut för ett par dagar sen.
Jag hatade dig.
Herregud, så jag hatade dig. Jag hade dig så jävla mycket.
Varje kväll bad jag att nån slog dig-
-och höll ner dig mot marken.
Jag bad i timmar.
Och så en dag blev jag bara så trött på det. Jag blev trött på...
Jag blev för trött för att hata dig.
Och då var jag långt härifrån.
Jag hade helt slut på kraft och försökte rädda mitt eget liv.
Och Analees...
Och du...
Du betydde ingenting.
Ingenting.
Hur gammal är Analee, Maben?
Hur gammal tror du att hon är?
Maben, jag har bett för att det inte skulle vara så.
Jag har bett för att det inte var så.
Vet Larry och Walt det? Känner de till henne?
Hur skulle de kunna det?
-Jag är hemskt ledsen. -Nej, sluta.
Jag fick inte säga det då. Så jag säger det nu. Förlåt.
Nej! Säg inte förlåt, för det ändrar ingenting.
Du kanske mår bättre, men det ändrar ingenting.
Du ska fan i mig inte säga det igen!
Vi måste kasta bort den här.
-Som om det kan betala för det. -Jag har redan betalat för det.
Jag är bara skyldig pojken nåt, och det får jag snart betala för.
Jag tror på allt du säger.
Jag är glad att du sköt det svinet. Jag vet inte vem han var, men...
...jag kan se honom framför mig.
Jag har gärna velat skjuta folk som har en hållhake på mig.
Gud har helt säkert hört dina böner.
Du kan vara säker på att han är där uppe.
Han hörde mig den gången, men inga andra gånger.
Jag har en fråga.
Varför var du inte i bilen?
Det var väl...
...för att vi skulle kunna stå här nu.
En sak kan jag säga dig. Jag dör hellre än hamnar i fängelse igen.
Du har redan dödat en gång när du var inträngd i ett hörn.
Jag gör hellre samma sak än att åka in igen.
Hör du det?
Vänta...
Jag gör det.
Torka av den.
-Vad gör du här? -Du känner mig. Jag väntar.
-Var har du varit? -Hos Mitchell.
-Sa han att jag letade efter dig? -Nu har du hittat mig.
Jag har letat efter dig i ett par dagar.
Berätta vad du vill, bara.
En polisman blev skjuten, och du sågs i närheten av honom.
Vi vill bara prata med dig, men det tog mig två dagar att hitta dig.
Var har du varit? Du kommer hem tidiga morgnar och sena nätter.
-Mitchell vet ingenting. -Låt honom vara ifred.
Berätta vad som händer, då. Jag har andra att kolla upp.
Vad är det där?
-Minns du inte Maben? -Skulle jag det?
Det är tjejen som var med Jason när han dog.
Ett namn kopplat till den kvällen kanske hänger kvar.
Jag försökte glömma allt det. Varför visar du mig det här?
En kvinna vid namn Maben kom till härbärget med en liten flicka.
En anställd hittade en pistol bland hennes saker.
Efternamnet är påhittat, men Maben är svårt att hitta på.
-Var har du varit? -Du har väl bara haft otur.
Jag har varit hos Mitchell. Larry kom hit och förstörde huset.
Jag tänker inte sitta och vänta på att han dyker upp igen.
Okej. Får jag fråga Mitchell? Jag vill bara rentvå dig.
Okej. Men ring honom först. Dyk inte bara upp där ute.
-Jag är en tillräcklig börda. -Okej, visst.
-Jag hatar att fråga om det här. -Ja, visst.
Älskar dig.
-Jag betalar tillbaka borgen. -Det sa du sist också. Kom nu.
Vad?
-Vad hände egentligen? -Det spelar ingen roll.
-Jo, det gör det. -Vad är det?
Jag oroar mig för dig.
Hör du. Det är bara vi. Vi är de enda som är kvar.
Det får honom inte tillbaka. Du måste släppa honom, Larry.
-Det får honom inte tillbaka! -Du är en av dem nu.
-Säg inte såna saker. -Dra åt helvete.
-Säg inte sånt. -Stick härifrån!
Jag har aldrig kunnat räkna med dig. Dra härifrån!
-Kom igen. -Din jävla mes.
Kom tillbaka! Jag är din bror!
Allt man kan göra är att gå här och prata med sig själv.
Jag går här och pratar med mig själv.
Cody på första.
Jason på andra, Walt på tredje.
Det blir en homerun. Är ni med?
Han svingar, slår... Flyg, din bolljävel!
Den är långt utanför plan. Han gör sig till för åskådarna.
Han springer.
Jäklar! Jag letar bara efter Mitchell.
Ta det lugnt. Jag går nu.
Jag är från polisen.
Hej, Boyd. Jag har inga planer på att sälja, men se dig omkring, du.
Jag knackade på men ingen öppnade, så jag letade efter dig här.
-Är allt som det ska? -Var Russell här i förrgår natt?
-Ja. -Hela natten?
Jag satt inte uppe och lyssnade på honom snarka, men ja.
-Kan nån bekräfta det? -Du måste ha sett honom.
-Ja, det kan jag. -Pratar du engelska?
Ja, det gör hon. Ibland.
Okej. Tack.
Ha en bra dag.
Fan.
Du ljuger om var du har varit. Det gör hela din familj. Men varför då?
Du har väl fått för dig nåt.
Kalla det vad du vill. Jag är här, så prata med mig.
Du gör det inte lätt för mig. Jag måste berätta för ledningen-
-om den här Mabel som har en pistol, för du ger mig inget val.
Jag sov här, även om du inte såg mig.
Vi måste ta reda på vad det är du döljer. Prata med mig!
Sätt handbojor på mig, då. Eller stick härifrån.
Inte förrän du ger mig de svar jag behöver.
Okej.
Du tänker alltså inte gå? Då gör jag det.
Tänker du gripa mig? Grip mig, då.
Försvinn ut ur mitt hus.
-Var är Mitchell? -Boyd kom och snokade runt.
-Såg han Maben eller Analee? -Det var nära ögat.
-Vad kallade du henne? -Du hörde mig.
Du måste ge dig av.
Det är inte för alltid, Maben. Bara ett par veckor, okej?
Ja.
-Bara ett par veckor. -Jag ser ingen annan utväg.
Jag har levt så länge.
Vi sitter här ute och väntar tills solen går ner.
Jag har köpt en bussbiljett till dig.
Det går en sent ikväll. Den kör till Memphis.
Du kan gå av var du vill. Jag har pengar till dig också.
-Jag behöver inte dina pengar. -Det vet jag.
-Du behöver inte ge mig det. -Det vet jag.
Men det verkar som att du och jag...
Vi är sammanbundna med ett osynligt rep, som alltid har funnits där.
Ingen av oss kommer loss.
Flickan får det bra här.
Du måste komma iväg och ta dig i säkerhet, för hennes skull också.
Och jag lovar dig att jag inte låter nåt hända henne.
Jag lovar det.
Jag lovar.
Tryck av. Kom igen, för fan.
Din jävla fegis.
Han måste lida.
Han måste för helvete lida.
Vi ska ta väl hand om henne.
Vill du väcka henne och säga adjö innan vi åker?
Jag lovade att jag inte skulle lämna henne, och nu gör jag det.
Den där lilla flickan har lidit för varenda grej jag har gjort fel.
Alla blir tilltufsade av livet. Du är en bra mamma.
Du älskar henne så mycket att det gör ont.
Hade det inte gjort ont så hade du gjort fel.
Det kommer aldrig sluta göra ont, hur gammal du än blir.
Gör bara det bästa du kan just nu-
-och oroa dig inte för morgondagen innan den är här.
Du gör det rätta.
Ta väl hand om henne.
Kusten är klar.
Jag har lite proviant till dig här.
-Får jag låna toaletten? -Nere i korridoren.
Maben!
Är det allt du har?
Din jävel.
Du hade ihjäl fel bror. Du skulle ha haft ihjäl mig.
Nu är det slut med dig.
Jag har väntat i sju år på det här.
Är du okej, grabben? Förlåt, Larry.
Sätt dig. Jag ringer en ambulans.
Maben! Maben!
Mitchell, för fan. Jag sa att du inte skulle lägga dig i.
Vi måste få henne till sjukhuset.
Jag visste att det var nåt fel.
Försiktigt.
-Ta hand om dig. -Gå hem, göm vapnet.
Cody, min pojke. Cody...
Cody...
Cody... Cody!
Larry...
-Var är min son? -Vad är det som har hänt?
Var är han?
Vad är det som händer? Vad fan gör du här, pappa?
-Vad är det som händer? -Ring en ambulans!
Varför blöder han? Han behöver hjälp!
Låt mig röra min son.
-Ligg stilla, Larry. -Försvinn från mig!
Stanna där, ligg stilla.
-Jag hämtar hjälp. -Alltihop är ert fel.
Det är ert fel.
-Stanna här! -Pappa, vad gör du?
Du får inte köra, Larry!
Fan, han kör. Han kör faktiskt.
Hjälp!
Hjälp oss!
Vi är framme, Maben.
-Vad är det som har hänt? -Hon föll och slog i huvudet.
Jag hörde om det. Var det nån som sköt?
-Ja, nån sköt. -Vad var det som hände?
Jag kom hem, Larry var där.
Jag var med en kvinna. Han slog till henne med en kofot.
Vi började slåss. Jag fick tag i mitt gevär och sköt honom.
Vem är hon, Russ?
Du vet mycket väl vem hon är.
Vad har du med allt det här att göra?
Jag ska förklara allt. Lova mig att du inte lyssnar som en polis.
-Hur ska jag lyssna, då? -Som om du är du.
Och jag är jag.
Okej.
Pistolen ligger i en sjö.
Samma pistol som Maben hotade mig med häromkvällen.
Hon sa att en polis fick henne att göra allt han krävde av henne.
Han ringde till och med sina vänner.
Sen var han helt plötsligt död. Hon sprang, tills hon sprang på mig.
Varför kom ni inte bara och pratade med mig?
Ingen hade trott på henne, och det vet du, Boyd.
Hon hade förlorat ungen. Jag tror på allt hon säger.
Det måste vara nåt som har fört oss hit, jag vet inte vad.
Men här är vi alltså.
Jag vill att du vet allt när jag ber dig att låta henne vara ifred.
Jag kräver inget, men jag ber dig.
-Låt det vara, bara. -Ska jag låta det vara?
Låt det vara.
Vet du vem som är hemma hos mig nu?
Ja, det gör jag.
Och vet du vad man gör med en polis i fängelse?
Det skulle få din tid där att likna en semester.
Var är beviset, Russell?
Vad ser det ut som?
Dagarna går långsamt. Så är det när man väntar på-
-nåt som man inte vill ska hända.
Man funderar på om det är idag det ska ske.
Man sitter där och hör dem komma körande på infarten-
-med blåljus och sirener, som kallar på en.
Russell berättade om en dröm, där han var tillbaka i fängelset.
Ljuset var alltid grått.
Och det var hela tiden en röst som ropade.
Ett skrik som ekade i ett tomt fängelse.
Och han visste inte vad han skulle göra.
Skulle han hjälpa den, eller var den där för att hjälpa honom?
Ibland tror jag att det var mig han hörde.
Man har ingen möjlighet att veta vad som kommer att hända.
Det har man aldrig haft, och det kommer man aldrig få.
Men för en gångs skull är jag inte rädd.
Och när dagsljuset försvinner...
...och man kan andas en liten stund...
...får den låga solen henne att kasta en lång skugga.
Det är som om hon står med armarna ut åt sidorna.
Som om hon säger: "Kom hit och låt mig hålla om dig."
Jag vet inte...
Kanske sker mirakel.
Allt jag vet med säkerhet...
...är att hon är mitt.
Översättning: Tilda Appelberg Scandinavian Text Service
Ansvarig utgivare:Kristina Pesznecker Scanbox Entertainment Sweden AB