Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
PO RESNIČNI ZGODBI
DOLOČENI PRIZORI IN LIKI
SO IZMIŠLJENI
ZARADI DRAMATIČNOSTI
SIMPATIZER JUDOV
ŠHITA
DUNAJ
Šalom. -Šalom.
Mazel tov. -Hvala.
Nacisti so še vedno po vsem Dunaju, Viktor.
Po vsej Avstriji.
Povsem običajno življenje živijo brez kazni.
Kot da se ni nikoli nič zgodilo.
Se spomniš moje učiteljice matematike?
Sošolci so se mi vsak dan posmehovali.
Nikoli se nisi postavil zase.
Ne.
Ker bi te lahko zaprli.
Jutri grem z gospo Fraenkel v Švico.
V banko moram.
To nesi, prosim, nekemu mojemu znancu.
Kateremu pa?
Rekel sem mu, da boš tam ob 10 h.
Napisal sem ti naslov.
In bodi točen.
Simon Wiesenthal.
Na vseh naslovnicah je Eichmanova aretacija.
Tudi moja slika je v časopisih.
Od takrat me jemljejo bolj resno. Celo na Dunaju.
Vsaj malo.
Po drugi strani pa zdaj mojo hčerko v šolo vozi policija.
Saj veš, da je bil Eichman samo vrh leden gore.
Mengele, Brunner, Heim, Murer in vsi drugi...
V Avstriji živi najbrž na stotine nacističnih zločincev.
In to svobodno, ne v zaporih.
V Nemčiji pa jih je gotovo še več, ne?
Jih ne morete spraviti pred roko pravice?
Samo don Kihot bi se lotil preganjanja nacistov.
Zakaj?
Nacisti živijo pod drugimi imeni
kot odvetniki, učitelji, podjetniki.
Veliko jih celo sedi na ministrstvih,
kjer poskušajo prikriti stare krivice
in hkrati ustvarjajo nove.
Ampak vaš oče
želi očitno res poskusiti.
Weizmannovi se selijo v Ameriko.
Res? -Ja.
Weizmann pravi, da ne prenese več življenja za zaprtimi vrati.
Ampak eden od ciljev naše skupnosti je,
da spet omogočimo normalno življenje.
Kam greš lahko na Dunaju s "kipo" na glavi?
Ne gre za to. -Za Weizmanna ja.
Koliko jih bo začelo spet vzklikati "Heil Hitler"?
Zanje smo še vedno bedni judje, ki se grebejo za denar.
Za druge pa so črnci preveč črni.
Nekaj ti moram pokazati, Viktor.
Nekomu bi te rad predstavil, a to naj ostane med nama.
V Mauthausnu si izgubil mamo in sestro, ne?
In teto.
Njegove stare starše pa so pred njegovimi očmi
v njihovem gozdnem skrivališču zaklali z nožem za obredno klanje.
Pa ti?
Jaz sem ušel.
Sam v gozdu.
Osemletni otrok.
Veš, kdo sem, Viktor?
Jaz sem tisti, ki bo poskrbel,
da se tvojemu očetu, tebi in tvojim prijateljem,
nam vsem na Dunaju ne bo zgodilo nič hudega.
Zato potrebujem ljudi, kot sta ti in Ari.
In kaj vključuje to?
Vzemimo za primer sinagogo.
Kaj, če bi se kdo odločil, da vanjo vrže bombo?
Ali pa bo streljal, ker ne mara judov.
To moramo preprečiti.
Kaj bi mi rad pokazal?
Kaj je to, Ari?
Zaradi neumnosti ne bi rad zašel v težave.
To je nekaj, kar bomo morda še potrebovali, Viktor.
Tako.
Naši očetje so jih pripeljali iz Izraela.
Ampak oni so že stari, Viktor.
Ti, jaz in najini prijatelji
moramo imeti odprte oči.
Torej...
Mislim, da tega orožja ne bomo več potrebovali.
Se greva vozit?
Moji starši bi te radi spoznali.
Kaj si jim povedala o meni?
Da dolgo nisi bil tu, ker si študiral v Angliji.
To je vse.
Nista ravno odprta.
Se mi zdi. -Odprta?
Katolika sta.
Zelo katoliška.
In kaj mislita o tem?
Ne vesta še.
Oče?
Halo? -Tu Wiesenthal.
Bi lahko govoril z vašim očetom?
Mislim, da že spi.
Poslušajte, Viktor.
Vaš oče me je prosil, naj poiščem nekoga.
Kurt Gogl.
Podčastnik SS-a
in nekdanji poveljnik taborišča v Mauthasnu.
Ta človek je odgovoren za stotine umorov.
Zdaj pa živi ugledno življenje ob čudovitem jezeru Wolfgang.
Prevzel je ženin priimek.
Hartinger.
Kako veste?
Preživeli iz Mauthausna mi je povedal.
Tam je bil na počitnicah in ga prepoznal.
Ta Gogl oziroma Kurt Hartinger
je tam ravnatelj osnovne šole.
In strašno cenjen član skupnosti.
Ga mogoče poznate?
Torej ste krojač, če se ne motim.
Ne ravno.
S tekstilom se ukvarjamo.
Imamo pa tudi lastno kolekcijo.
G. Dessauer je podjetnik. -Ah, ja.
Družinski posel.
A, tako.
Koliko rodov že?
Jaz sem četrta generacija.
Nacisti so nas razlastninili.
Ampak moj oče se je tri leta boril proti arijanizaciji
in dobil nazaj svoje podjetje.
Ki pa je bilo bolj ali manj uničeno.
Si torej jud?
Ja.
In posel spet cveti?
Moramo res ves čas govoriti o Viktorjevem delu?
Nisem vedel, da so ti ljudje še vedno na Dunaju.
Judje.
Ja.
Nacisti so pobili veliko judov.
V moji družini je preživel samo oče.
Kaj pa ste vi po poklicu, če lahko vprašam?
Vodja oddelka v tovarni pohištva je.
To sem ti že povedala.
Mogoče je bila tudi ta tovarna arijanizirana.
Mislim, da ne.
Torej vsekakor ne.
Kako neumno,
da jima nisem že prej povedala.
Kaj pa? Da sem jud?
Moja starša nimata težav z judi ali črnci.
Na začetku tudi jaz nisem vedela, da si...
Občutek imam, da smo judje še vedno...
Nezaželeni.
To ni res, Viktor.
Večina ljudi sploh ne ve, kaj se je v resnici takrat zgodilo.
Včasih imam občutek, kot da sem v getu.
Ja. Ali pa...
... da sem nekakšen vojni begunec.
Kar zadeva to, si zelo občutljiv.
Občutljiv?
Zapleten. -Zapleten?
Ne vem, kako bi se izrazila.
Kaj je počel tvoj oče med vojno?
Priče potrebujemo.
Priče, ki bodo na sodišču ponovile, kar vedo o Goglu.
Ponovile?
V Dachauu so Američani na vojaškem sodišču
obravnavali nešteto primerov iz Mauthausna.
Večkrat je bilo omenjeno tudi Goglovo ime,
a se je skril in zdaj živi pod drugim priimkom.
In zdaj ga bomo dobili.
Kaj lahko naredimo? -Proti njemu bomo vložili tožbo.
Ni tako lahko.
Kontaktirati moramo
Organizacijo preživelih iz Mauthausna.
Mogoče najdemo priče, ki se ne bodo pustile prestrašiti.
Do takrat pa?
Mogoče bo bolje,
da ti napišeš pismo, Paul.
V njem boš opisal Goglova grozodejstva,
ki si jih videl na lastne oči.
Bojim se, da ne morem.
Oja, oče. Pomagal ti bom.
Pa potem?
Pismo bom poslal Ministrstvu za notranje zadeve.
Morali bodo odgovoriti.
Kurt?
Priporočeno pismo zate. Z okrožnega sodišča v Salzburgu.
Prepričan sem, gospod sodnik,
da me je priča zamenjala s Hartmannom.
Imel je višji čin od mene.
Velikokrat je delil udarce.
Ja, na lastne oči sem videl.
Gottfried Hartmann.
Podpolkovnik SS-a.
Pozneje je umrl nekje v Rusiji.
Resnico bomo vedeli, ko bodo spregovorile priče
in vas prepoznale, g. Gogl, ali pa tudi ne.
Gospod sodnik,
pod tistimi čeladami smo vsi izgledali enako.
Vsi smo bili enako postriženi.
Bodi pogumen, tovariš.
Tiho v dvorani.
Tišina!
Glede na nekaj izjav, ki jih imamo,
ste zaradi sojenja v Weitri v Waldviertlu
obiskali pričo Riharda Kuhna.
Ja.
Res je.
Hotel sem....
Zapolniti nekaj vrzeli v svojem spominu.
Hotel sem se pogovoriti o tem, kako je bilo takrat.
Si osvežiti spomin.
Veliko stvari je, ki sem jih pravzaprav hotel pozabiti.
O tistih grozljivih časih.
Moja žena je govorila z vami po telefonu, g. Kuhn.
Stvari, o katerih sva govorila tistega dne...
Ne spomnim se jih več.
G. Kuhn je bil priča dogodkom
na t. i. "Steni padalcev" v Mauthausnu leta 1944.
Citiram...
"Gogl je do smrti brcal nekega starca."
Na podlagi izjave
ste nekega drugega človeka potisnili čez steno.
In tudi ta je umrl.
Ne.
To ne drži. To ni res.
In potem je g. Kuhn nenadoma umaknil izjavo,
kar je za vas še bolj obremenjujoče.
Lahko vam pojasnim.
To je ravno zaradi zamenjave.
Tovariši in celo ujetniki
so mi govorili, naj pazim, naj bom previden,
ker so me ljudje včasih zamenjali za polkovnika SS-a.
In točno to se je zgodilo.
Točno to se je zgodilo.
Ja. -Ja.
Priče so ga prepoznale.
In pokazale nanj.
In povedale so grozljive stvari.
Na sodišču se je zdelo, kot da smo spet leta 1938.
Daj no, Viktor.
Verjemi mi. Ne fantaziram.
Naš odvetnik pravi, da so obtožbe obremenjujoče,
kazen pa, kdo ve.
Taki primeri toliko let pozneje...
Prekiniti moram.
Zakaj? Prav nič ne pretiravam.
Pokliči spet jutri.
Si jezna name?
Ne, samo prekiniti moram.
Lahko noč.
Vidiš?
Si videla današnji časopis?
"Lovci na naciste so neizprosni."
Tvoj judovski fant je na naslovnicah.
Hočem, da takoj prekineš z njim.
Ampak... -Verjemi, da je tako bolje zate.
Ampak to je... Očka, pretiravaš.
Slišala si me.
G. Wiesenthal, eno vprašanje...
Komu pravzaprav koristijo ti sodni procesi?
Po tolikih letih so taki, kot je Gogl,
znova postali družbenopolitični člani skupnosti.
Ga ne morete preprosto pustiti pri miru?
Ko gre za krivdo, ni dvojnih meril, gospod.
Samo zakon
je lahko naš odgovor za čas brezzakonja.
Počakajva notri, Viktor.
On...
Najinega otroka je ustrelil.
Susanne.
Stara je bila komaj šest let.
Pred najinimi očmi.
Ta že ne bo šel skozi.
Tiho.
Tišina.
Nehajte s tem cirkusom! -Kakšna farsa.
Mir v dvorani!
Priča ne more pričati zaradi navala čustev.
Lahko odidete.
Ne. Ne.
In potem...
Ko sva morala z ženo to gledati....
In ko je umrla tudi Mila...
Je stopil predme in mi v usta potisnil pištolo.
Gledal me je v oči in rekel:
"Ne.
Pustil te bom živeti.
Da boš ostalim jetnikom povedal, kaj jih čaka,
če ne bodo ubogali."
Nehajte.
Mir!
Injekcijo sem mu dal. Spi.
Ampak rad bi ga peljal na Dunaj.
To danes je bilo preveč zanj.
Jaz bom poskrbel za to.
Na sredino!
Ari, kaj je? -Podaj!
Igraj!
Tja!
Tja, tja!
Dajmo!
Na desno! -Sem!
Sem! -Sem!
Živjo, punce.
Hej.
O, ne.
Ja, ja!
O, ne. -Dajmo!
Dajmo, teci!
Ja, tako. -Potrudi se.
Streljaj!
Ja, ja! -Ja!
Sem!
Glej to.
Kakšno darilo.
Dajmo, fantje.
Pusti jih. Gotovo imamo drugo žogo.
Oh.
Daj, greva. -Žogo, prosim.
Kaj? Glasneje.
Žogo. -Ah.
Žogo...
Najprej se reče "prosim".
Kot drugo pa je žoga zdaj naša.
Motiš se. -Res?
No, pa pridi ponjo, če si upaš.
Dobro, greva. Prosim te, greva.
No, pridi. Se bojiš, židek?
Hej, pridi sem.
Presenetil si me, ko si tako skočil nanj.
To je bilo neumno.
Prav imaš.
Zakaj?
V imenu republike je sodišče razsodilo.
Obtoženec Kurt Gogl
ni kriv za nobeno od 21. obtožb.
To!
Viktor!
S tožilcem bom govoril.
Pritožbo mora vložiti.
Zakaj?
Zaradi navodil poroti s strani predsedujočega sodnika.
Sicer ne bi nikoli tako razsodili.
To je izdaja.
Izdaja žrtve in vseh preživelih.
Kolikšne so možnosti, da jo sprejmejo?
Druge države gledajo.
Primer bodo morali znova odpreti.
Še se bomo borili.
Mislim, da nimam več moči za to.
Če odnehamo, bomo pozabljeni.
Saj bova zmogla, oče.
Ne moremo se zanesti na državo.
Nikoli se nismo mogli.
Tako je vedno bilo in najbrž tudi bo.
Svoboda ni darilo neke države ali nebes, Paul.
Zanjo se moraš boriti. Vsak dan.
Pozdravljeni.
Dobro jutro.
Živjo.
Pozdravljeni. -Dobro jutro.
Pozdravljeni.
Kje si bil ves dan?
Vozil sem se skozi kraje, ki jih dolgo nisem videl.
Gogl sedi pri jezeru Wolfgang s svojimi nacističnimi prijatelji,
lovi ribe in si misli, kako zabiti smo.
Ga lahko spravimo pred roko pravice v kakšni drugi državi?
Moramo ga prestrašiti.
Pet ali šest nas bi ga lahko živega odrlo.
Ampak to Gogla ne bo spravilo za zapahe.
Pa če bi naredili tako kot z Eichmanom?
Da bi ga ugrabili in odpeljali v Izrael? Resno?
Zakaj pa ne? Ugrabitev ni problem.
Seveda ne.
Presenetimo ga, mu damo na usta kloroform, zapremo v prtljažnik,
odpeljemo v Izrael in mu tam sodimo.
Ja, seveda. 6000 km.
Najprej na trajekt čez Sredozemsko morje do Tunisa,
pa čez Libijo in Egipt z Goglom v prtljažniku.
Kaj boš naredil?
Sedel križem rok in skušal doumeti svet?
Mogoče
lahko kaznujemo njegovo vest.
Prosim te, Viktor. Saj je nima.
Se dobimo torej v gostilni?
Ja, to s Kurtom moramo proslaviti.
Kdo bi bil lahko to? -Nimam pojma.
Tako pozno?
Kaj hočeš?
Da poveste resnico.
Izgini!
Nekega dne se boste morali soočiti z resnico. Bolje zdaj.
Mi groziš?
Pustite mojega moža pri miru.
Nič ni naredil. Ni bil spoznan za krivega.
Ne morete pobegniti.
Z očetom vas bova vedno spominjala na ljudi, ki ste jih pobili.
Vsak dan in vsako noč.
Pokliči policijo.
Ne razumem, kaj se vam je pletlo po glavi.
Kako ste lahko naredili kaj takega?
Nič nisem naredil. Razumeš?
In kaj pomeni "vojna", je nekaj, česar ti, fant,
z denarjem svojega očeta in zasebnim šolanjem v Angliji
pač ne razumeš.
Pusti mojega moža, ti umazani žid!
Nehaj! Pokliči policijo.
Vsak dan...
In vsako noč.
Vse dokler sem živ.
Halo, policija?
Tu Goglova.
Da si ne bi še kdaj drznil stopiti na moje posestvo.
Slišiš?
Vi ste kriminalci!
Vi izkopavate mrliče!
Halo?
Viktor, tu Zimmermann.
Tožilstvo je umaknilo pritožbo.
Kaj?
Ja, neverjetno.
Ampak zakaj? -Včeraj so odločili
na sestanku na Ministrstvu za pravosodje.
Očitno je šlo za politično posredovanje.
Gogl je svoboden človek.
Dobro, bom jaz poskrbel za to.
Ampak brez tebe in Arija.
To bi bilo preveč tvegano.
Nekdo bi vaju lahko prepoznal.
Kaj je?
Saj ga ne bomo ubili.
Tako zamišljen si.
Ne vem, kako bo šlo to med nama.
Kako to misliš?
Torej...
Naj ostaneva skupaj?
Je to snubitev?
Ne še.
Še bolje.
Nočem biti kot moja mati,
ki ne počne drugega, kot da skrbi za dom in je dobra žena.
Mislim, da nihče noče biti kot njegovi starši.
Doma so...
No, precej vznemirjeni zaradi vsega tega cirkusa.
Lahko si predstavljaš.
Pomisli, kako vznemirjeni smo šele mi.
Oče mi je prepovedal, da se dobivam s tabo.
Zakaj?
Ker sem jud.
Povej mu, da bo naslednje, kar bom naredil, to,
da bom dobro pobrskal po zgodovini njegove usrane trgovine s pohištvom.
In če se izkaže...
Če sem čisto iskrena, nočem postati judinja.
Res ne.
In to nima nobene zveze z nacisti ali kaj takega.
Anna...
Zaradi mene ti ni treba postati judinja.
Vera bi morala biti nekaj, kar nas povezuje, ni tako?
Kdo je to?
Ne bom spraševal, ali vas motim, saj je to očitno.
Smem?
Kdo ima pravico moriti, Viktor?
Nihče. Zakaj?
Nihče.
Ne država ne režim ne vojak ne človek.
A se to vseeno dogaja.
Čeprav Sveto pismo to prepoveduje, ne?
Očitno ljudje nehajo verovati, ko se pojavi kakšen firer.
Takrat vsi hitro pozabijo na Boga.
Če bi bilo po moje,
vera in politika tako ali tako ne bi smeli biti povezani.
Eno nima nič opraviti z drugim.
Se je kaj zgodilo?
Vi povejte meni.
Napačno bi bilo
vzeti pravico v svoje roke, verjemite.
Morilec je.
Ja.
Ampak mi nismo.
Nasilje, Viktor...
Je kot plevel.
Nikoli ga ne zatreš, pa če je še taka suša.
Ljudje se združujejo,
da bi tiranizirali politiko ali svoje največje tekmece,
tujce ali nekonformiste.
Za uveljavitev svojih idej mečejo bombe
ne glede na to, ali bodo stradali tudi nedolžni.
Nasilje je treba zatreti že v kali.
Ko se plevel razbohoti, ga je v trenutku vsepovsod.
In kako boste...
...plevel zatrli v kali?
V lepo negovanem vrtu
sploh ni možnosti, da zraste.
Pa če je že tam?
Je treba poklicati vrtnarja,
ki ve, kaj narediti.
Všeč ste mi, Viktor.
Res ste mi všeč.
Prosim vas, pazite nase.
In na očeta.
Kdo je bil pa to?
Dva sta v salzburški bolnišnici.
V tako slabem stanju sta,
da ju policija sploh ni mogla še zaslišati.
Dva sta pobegnila zadnjo sekundo.
Kako se je zgodilo to?
Gogla je spremljal prijatelj,
ki je takoj potegnil nož.
Potem je prišla skupina z ročnimi bokserji,
orodjem, vsem, kar jim je prišlo pod roko.
Hoteli so vedeti, kdo je poslal naše ljudi.
Saj jim je menda jasno.
Izginiti moraš, vsaj za nekaj tednov.
Priskrbel ti bom pištolo. Vedno jo imej pri sebi.
Ne, ne.
Sranje, sranje.
Viktor, takoj moraš proč!
Poslušaj! Proč moraš.
Pa moj oče? -V bolnišnici je.
Moj oče skrbi zanj.
Več ne moreš narediti zanj.
Izmisli si zgodbo.
Da greš na obisk k nekdanjemu sošolcu v Italijo.
Kaj je? Ti pomagam spakirati?
Veš, kako lepo je lahko, ko potuješ sam?
Mogoče še odkriješ novo plat samega sebe.
Neumnost.
Čisto sam.
Bom videl.
Samo za nekaj dni.
Viktor, če se zgodi kaj slabega, ti preostane sledeče.
Ali boš postal boljši človek ali pa te bo uničilo.
Ali pa boš postal močnejši.
Kot te pogledam v oči....
Me skrbi.
Kako dolgo traja vožnja v Italijo?
Do morja? -Ja.
Sedem ali osem ur mogoče.
Tudi jaz bi šla rada.
Naslednjič boš šla z mano.
Zakaj ne zdaj?
Ker ti oče ne bo dovolil.
Pa kaj. Saj imam lahko svoje mnenje.
Mislim, da sem dovolj stara in to ni njegova stvar.
Res? Si mu to povedala?
Mislila sem, da želiš biti z mano.
Ali pa mogoče ne drži.
Ne drži.
Res? In zakaj nenadoma ne?
Nekaj stvari je, o katerih se morava...
... pogovoriti.
Ko slišim mlinsko kolo,
vem, kaj želim.
Z veseljem umrem in tako bom
končno miren.
Z veseljem umrem
in tako bom končno miren.
Bravo.
Odlično, otroci.
Hvala.
Hvala, ravnatelj.
Tam se je poljubljalo neko dekle. Tako počnemo to.
Saj nisi slišala Erika, kajne?
To že poznam.
Hvala.
Imate vse, kar potrebujete?
Vse. -Na zdravje.
Živjo.
Bi kaj popil?
Pivo, prosim.
Odkod si?
Iz Salzburga.
Mestna gospoda, kaj?
Takoj prinesem.
Tisti, ki so ovadili Hartingerja...
Pravzaprav Gogla. -Kakorkoli.
Vse bi morali obesiti.
Kar tako, brez sojenja.
Tista dva v bolnišnici ne govorita.
Kako veš?
Ferdl mi je povedal. Naša služba je odgovorna za to.
Kot zajci so tekli.
Poslušajte, gospodje, Gogl je ubogi pes.
Kako so ga mučili...
Kaj pa bi pričakoval od žida?
Še dandanes povzročajo samo težave.
Tako je. Na zdravje.
Izvoli.
Na zdravje. -Na zdravje.
Ti prinesem še kaj?
Žid, žid...
Vedno ubogi žid, ja.
In kaj vse smo morali pretrpeti mi.
Tovariše poleg so razstrelile granate.
V bolnišnicah so umirali kot muhe.
Izginjali so v snegu in ledu.
Vsak je pač opravljal svojo dolžnost.
Pomisli, da bi te po dvajsetih letih zaprli zato,
ker si pač opravljal svoje delo.
Gogla so zaradi tega javno omadeževali.
To je najhuje.
Ne bi ga smelo skrbeti za to. -Pa še raka ima.
Res? -Na prostati.
Moja žena mi je povedala.
V bolnišnici je bil, ona pa je asistirala zdravniku.
Ja.
Kaj pa je?
Nič, Kurtl.
Lahko se zaneseš na nas. To ti obljubim.
Prav, hvala.
No, najbolje, da grem. Jutri moramo zgodaj vstati.
Adijo.
Prav ima.
Kaj pa vse to meso?
Erika naj ga vzame nekaj. Nesite ga domov, če hočete.
Jaz ne, pri nas ga ne bo nihče jedel.
Erika, daj na moj račun, prav? -Sem že.
Hvala, župan. -Pozabi.
Adijo.
Se vidimo.
Adijo.
Je vse v redu s pivom?
Račun, prosim.
Kaj te je pripeljalo sem?
Na počitnicah sem.
Ne izgledaš, kot bi bil na počitnicah.
Pa tudi ne, kot da si iz Salzburga.
Sem te kje že videla?
Ne bi rekel.
Čakaj malo.
Dobro poznam ta kraj.
Če bi rad kaj izvedel.
Poslušajte!
Dobro jutro.
Dobrodošli na lovu.
S šibrovkami bomo streljali nizko divjad.
Kot vedno, ko zaslišimo rog,
streljamo samo še navzven.
Nič več v obroč,
sicer lahko koga pomotoma ustrelimo.
Tega pa nočemo, ne?
Dobro. Dober ulov vam želim.
Živel! Živel!
O, kaj pa imamo tu? Gospod zajec?
Ja.
Malce počasni smo za Edra, kajne?
Zdaj si jih pa slišal, kaj?
To!
Ja, ja.
To!
Barco!
Zakaj ne prideš, ko te kličem?
Si tam kaj videl?
Poleg!
Prosim, pridružite se mi v minuti molka.
Tovariši, nazaj v lovsko kočo. Tam bomo odložili naš plen.
Ampak lepo, prosim.
In, Kofler, fotografiraj.
Gremo!
Takoj pridem.
Gremo.
Bi me rad ustrelil, ali kaj?
Saj ne moreš.
Ne bi bil tako prepričan.
Kaj hočeš od mene?
Fant.
Kaj hočeš? Spomni me.
Pojdi tja dol.
Tam ni ničesar. -Gremo!
Zanimivo puško imaš. Češka je, kajne?
Predstavljaj si vse tiste, ki so jo ustrelili z njo.
Dol po bregu. Tam čaka avto.
Glej...
Tudi jaz jo imam še vedno.
Še iz časov, ko sem služil.
V Mauthasnu.
Veš, da večina raje jé bela kot rjava jajca?
Res je.
Veliko rejcev kokoši zdaj to nadzira,
da bi lahko zadostili povpraševanju.
In veš, kaj počnejo? Veš?
Preprosto izločijo piščance z rjavim perjem,
jih dajo v zaboj in jih uplinijo. Čisto preprosto.
Na koncu bodo imeli samo še bela jajca.
Odloži puško!
V redu je, Ederl.
Takega lahko že sam obvladam.
Ni to baraba, ki te je tožila?
Umazani žid!
Čakaj, čakaj, čakaj!
Spusti ga.
Ga prisilimo, da bo malo zaplesal?
Saj radi plešejo.
Ne, ustrelil ga bom!
Hej!
To nam ne bo prineslo nič dobrega.
Tako ali tako gre do avta
in nikoli več se ne bo prikazal, kajne?
Torej...
Pusti ga.
Počasi.
Teci.
Teci!
-Umazani žid!
Da ne bi še kdaj prišel!
Ne zveniš, kot bi bil v Italiji na morju.
Zakaj ne?
Bolj daleč.
Mi kaj prikrivaš, Viktor?
Zakaj?
Po tistem sojenju si se spremenil.
Zakaj se ne preseliš k meni, ko se vrnem?
Stanovanje je dovolj veliko.
Oče pravi, da ne morem nikamor, dokler se ne poročim.
Me mogoče snubiš?
Nikoli mi ne bi dal blagoslova za zakon z judom.
Tako je rekel.
Narediš vse, kar ti reče oče?
Seveda ne.
Še vedno mislim, da ja poroka nekako staromodna.
Ja?
Odprite! Kriminalistična policija Dunaj.
Halo?
Kriminalistična policija. Gospod Dessauer?
Ja?
Pritožbo imamo. -Prosim?
Menda ste imeli pri sebi orožje brez dovoljenja.
Prav tako vas tožijo za vstop na zasebno posest,
motenje nočnega miru in napad.
Kar zajetna zbirka.
To je gotovo napaka. -Kje imate orožje?
Nimam ga. Nobenega orožja ni.
Torej...
Čakajte, tega ne smete.
Pravi kdo? -Zakon.
Nimate pravice kar tako preiskati sobe.
Svojega odvetnika bom obvestil.
Glejte, nošenje orožja ni kaznivo.
Ne bi pa smeli okrog hoditi s puško.
Saj nimam puške.
In zahtevam... -Gustl!
Pod posteljo.
Klasika. -Kako domiselno.
Češka.
Pa še nabita je.
O, ne.
Podpišite tu.
Čakajte, najprej moramo pozorno prebrati.
Ne bom tako dolgo tu. -In kaj bo zdaj?
Puško bomo zasegli.
In ker ne veste, odkod je,
boste za to plačali kazen.
To bo približno dvajset. -Dvajset tisoč?
Pomiri se, Viktor. Policista sta, ne sodnika.
Saj niste revni.
Navsezadnje ste vsi poslovneži.
Kako to mislite?
Mi ne sprejemamo zakonov, gospoda.
Skrbimo le za to, da se jih spoštuje.
Lepo sem ti rekel, da ne počni tega.
Dobro, ostalo dobite po pošti
vključno s pritožbo gospoda Hartingerja.
Gogla. Piše se Gogl. -Kakorkoli.
Trdi, da ste mu poslali nekaj nasilnežev.
Klevetanje. To odločno zanikava.
To bo pojasnila preiskava.
Greva?
Nasvidenje. -Ali naj rečem kar šalom?
Zoper oba bom vložil pritožbo.
Glede kaj?
Mislite glede česa?
Šalom.
Očitno se judje še vedno ne znajo pošaliti.
Kaj si počel med vojno?
Saj si bil vojak, ne?
Oh, prihrani mu. Že dolgo je tega.
Vseeno bi rada vedela.
Si bil nacist, oče?
Vidiš, kakšne neumnosti vtepaš v glavo svojemu bratu
s tem trapastimi vprašanji.
Seveda oče ni bil nacist.
Takrat so morali vsi v vojsko,
sicer bi jih ubili.
Res?
Nekoč si rekel, da si bil na fronti.
Ali pa to ni res.
Nekaj ti bom povedal, Anna.
Srečo imaš, da si se rodila tako pozno.
Nisi izkusila vojne, ne veš, kaj vse smo pretrpeli.
Misliš, da bi ti naredila kaj drugače?
Samo zato, ker te hoče tvoj judovski snubec prepričati,
da smo imeli izbiro.
Si koga ubil, oče?
Ne boš več omenjala tega, si razumela?
Nič slabega nisva naredila.
Ti pa to kar povej svojemu trapastemu prijatelju.
Ne bo mi verjel.
Pojdi v svojo sobo.
Danes te nočem več videti tu.
In ne boš se več videvala s tem judom. Prepovedujem ti.
Takoj in za vedno!
Slišala si me.
Jaz pa hočem, da mi odgovoriš, ali si bil nacist.
Pojdi v svojo sobo! -Rudi, prosim te.
Zakaj?
Ne smem imeti stikov z judi?
Kaj pa s črnci? Ali homoseksualci?
Hannes, pojdi, to ni za tvoja ušesa.
Je to za vaju kaj drugače? -Zakaj...
Pojdi!
Ampak zakaj? Tudi jaz bi rad vedel.
Vsi mojih let so morali v vojno.
Nisem šel prostovoljno, verjemi.
Zadnje, kar potrebujem, je, da bi moral spet
obnavljati te stare zgodbe, o katerih noče nihče več govoriti.
In to tu, v lastni hiši.
Z mojo lastno hčerko.
Pusti jo, Rudi, mlada je in nevedna.
Ne, ni.
Anna, upam, da ne boš nikoli v taki situaciji,
kot smo bili takrat mi.
Samo normalno bi se pogovorila o tem.
Nehaj že, trapa!
Sicer se mi bo snelo in boš dobila eno po ustih
in me prav briga, koliko si stara.
Saj si čisto nor!
In kaj bova zdaj?
Nič. Tri obtožnice so vložili proti meni.
Ne boš odnehal, kaj?
Gogla je treba prestrašiti.
Da se bo usral od strahu.
Ničesar se ne boji, ne vidiš?
Mogoče bi lahko znova odprli primer.
Smo že poskusili.
Pa tudi še enkrat bi bil oproščen.
Ne bi rekel.
Tvoje zaupanje v avstrijsko pravosodje je neomajno.
Sam bog ve, zakaj.
Zakaj imam občutek, da mi nekaj prikrivaš?
Zanima me, ali bodo sploh kdaj nehali.
Kaj pa? -Kaj?
Bil sem oproščen, Hermine.
Nisem spoznan za krivega.
Tako je.
A še kar vztrajajo.
Kaj hočeš, da naredim? -Hočem, da se to neha.
Čeprav so tukajšnji ljudje zelo prijetni in nama stojijo ob strani.
Samo svojo nalogo sem opravljal.
Svojo nalogo kot vojak.
Kaj pa naj bi?
Naj bi šel v Berlin h Göringu in mu rekel, naj neha?
Ali pa Hitlerju napisal prijazno pismo?
Hitler sploh ni nič vedel o tem.
Resnica je, da smo mi bili žrtve.
Ja.
Nič drugače nisi ravnal kot tisoče drugih.
Bili so pač taki časi.
Takrat je vsak črv prilezel iz svoje luknje.
Vse, kar si si mislil sam pri sebi,
si lahko nenadoma tudi na glas povedal.
Nekaj zlega je
v vsakem človeku, Hermi. V vsakem človeku.
V tebi, v meni...
In takrat
smo lahko to
tudi pokazali.
Nenadoma si postal nekdo.
Nenadoma si bil nekaj vreden.
Kurt.
Si res naredil kaj od tega, česar te obtožujejo?
Česa me obtožuješ?
Ženske in otroci...
Si res... -Zagotovo sem bil strog.
Hermi, strog sem bil, saj so to tudi pričakovali od mene.
V vojni vedno vlada smrt.
Ampak krut...
Si me kdaj videla krutega, Hermi?
Torej nisi.
Nisi počel tega.
Hermi...
Videl sem grozote, ki si jih niti ne predstavljaš.
Stvari, o katerih se ne da niti govoriti.
O katerih nočeš govoriti.
In te stvari me zdaj preganjajo.
To je večja kazen, kot bi mi jo lahko
naložilo katerokoli sodišče na svetu.
Vesela sem, da nisi šel nikoli tako daleč.
Otrok je otrok.
Ja.
Kam greš?
Na vrt grem scat.
Malce se bom naužil svežega zraka, ki veje iz vode.
Upam, da mi preusmeri misli.
SIMPATIZER ŽIDOV
Vseeno mi povej, prosim.
Kaj pa? -Ne pretvarjaj se.
Že dneve mi lažeš. -Kako to misliš?
Kako to, da si se že po dveh dneh v Italiji vrnil na Dunaj?
Po tebi sem hrepenel. -Daj, no.
Kako lažeš. Sploh nisi šel na morje.
Sem.
Kam pa misliš, da sem šel?
Predobro te poznam, Viktor.
Ne govoriš resnice.
Pa jo.
Le ob očetu bi bil rad, dokler si ne opomore.
In to si dojel po sedmih ali osmih urah vožnje?
Ja, iz Gradeža sem klical Arija.
Rekel je, da ima veliko dela in da me potrebuje.
Še posebej, odkar ni očeta.
Le kdo je to?
Spet tisti Wiesenthal?
Kdo je?
Policija. Odprite!
Policija?
Takoj ti razložim.
Naslednjič si mrtev!
Gremo!
Globoko ste spali, Viktor.
Vašega očeta sem obiskal. Ni dobro.
Šibek je. Zelo šibek.
Misli, da ste v Italiji. Pustil se mu verjeti, da je tako.
Grozno je biti žrtev, Viktor.
Še huje pa je biti zločinec.
In živeti s krivdo.
Ki jo preneseš na naslednji rod.
Zaradi česar postanejo zločinci tudi mlajši rodovi.
Gogl bo prost...
Kar je slabo in žalostno.
A vendar bo vedno ujetnik, če ohranimo spomin nanj.
Razumete?
To je naše delo.
Lepo okrevajte.
Potem bova videla, kako naprej.
Nasvidenje.
G. Stöger, dovolite, prosim, da na kratko govorim z Anno.
Anne ne boste več videli. Ne bo se vam več oglasila.
Odidite, prosim.
Rad bi ji samo pojasnil... -Če še kdaj pridete,
bom poklical policijo.
Gospoda?
Kaj pa je to?
Halo?
Kje ste bili včeraj med peto uro in polnočjo?
Povejte, prosim, kaj pomeni vse to?
Vprašal je, kje si bil.
Tukaj.
Žalujem. Moj oče je umrl.
Hišo zapustim le, če moram.
Kar zajokal bom. -Kakšna priča?
Mislim, da ne. -Ne?
Smola.
Nič. Nikogar ni tu.
Kdo pa naj bi bil tu?
Hermine Hartinger.
Poročena Gogl. Kje je?
Jo poznam? -Zelo duhovito. V obraz vam je pljunila.
In kaj je z njo?
Ne bodi preveč nadut.
Res ne razumem...
Od včeraj jo pogrešajo.
Človek bi pomislil, da so jo ugrabili.
Morda celo umorili.
Med osumljenci ste. -In nimate alibija.
Torej spakirajte in gremo.
Čakajte, saj imam alibi.
Včeraj sem bil pri vas na policijski postaji.
Avto so mi ukradli, pa sem prišel prijavit.
Bilo je okrog enajstih.
In kam ste hoteli ob taki uri?
Če pa hišo zapuščate samo, če morate.
Zjutraj sem imel nekaj opravkov
v zvezi z očetovo zapuščino.
Vmes sem šel po nakupih in vrečke spravil v prtljažnik.
Ko sem prišel domov, sem čisto pozabil nanje.
Okrog enajstih zvečer sem postal lačen.
Pa sem šel dol...
In mojega avta ni bilo več.
Šel sem okrog bloka,
saj sem pomislil, da sem parkiral kje drugje.
Vendar nisem.
Pa sem šel na policijo.
Lepa zgodbica.
Kako to mislite?
Počasi, kolega, počasi.
Še vedno bi lahko ugrabili ali ubili go. Hartinger ali Gogl.
Truplo bi lahko kje skrili in se z vlakom vrnili na Dunaj.
Preprost načrt.
Medtem pa
bi mi moral nekdo ukrasti avto
ali pa bi moral vsaj izginiti
in gospa Gogl bi morala peš v smrt
ali pač nekam, kamor bi jo skril.
In vse to v roku sedmih ur.
Od tega bi se moral g. Dessauer še štiri ure peljati z vlakom.
Poslušaj, ti... -Le mirno, Schauppi.
Predvidevam, da se ne bi rada osramotila
pred tožilstvom, sploh pa ne pred javnostjo
s svojo teorijo zarote.
Šalom.
Proč moraš.
Takoj.
Ne bodo te pustili pri miru.
Preveč nevarno je.
Za vse nas.
Ne moreš domov. Tam te bodo čakali.
Ali oni ali pa policija, ki ti bo sledila.
Kaj potrebuješ?
Denar, ki je v sefu, in nekaj osebnih stvari.
Tu imaš.
Napiši.
Od nekoga bi se rad poslovil.
Je to res nujno?
Poznaš koga v Ameriki?
Napisal ti bom nekaj imen in naslovov.
Nekdo ti bo pomagal.
Vsak ima v sebi lastnega hudiča.
In sami ustvarjamo pekel.
Ne naredi kakšne neumnosti.
Sicer te nisem nikoli poznal.
Ne vem, kaj naj rečem. To je precej nepričakovano.
Jaz bom poskrbel za vse. Obljubim.
Ampak nočem.
Nočem biti odvisna od tebe. -Prav.
Boš pa ti poskrbela za vse.
To ni smešno.
Že to je dovolj hudo, če bi starša izvedela, da sva se dobila.
Če pa bi jima rekla, da grem v Ameriko,
ne vem, kaj bi naredil moj oče.
Mislim, da ne morem.
Nisem tako spontana. -Samo zaupaj mi, prosim te.
Z vlakom boš šla v Zürich.
Eno noč bova v hotelu.
Potem bova poletela v New York.
To je tuja dežela. Ne znam jezika in...
Kaj bom počela tam? -Vse se bo uredilo.
Preveč se bojim, Viktor.
To je preveč noro, preveč nenadoma, jaz...
Nisem pripravljena na kaj takega.
Moja družina...
Mislim, da ne morem.
To je vse.
Vse, kar si želel.
Vse, kar potrebujem.
"Umaknite se, prosim. Vlak prihaja."
Prijatelj si, Ari.
Pravi prijatelj.
Hvala.
Kaj pa Anna?
"Umaknite se, prosim."
Razumem. No, zdaj si prost.
Lahko si boš izbral kakšno čedno Američanko.
Igralko.
Samo še enkrat te bom vprašal: Kje je moja žena?
Torej?
Še vedno želim, da se predate in poveste resnico.
Čisto preprosto. -Nehaj s temi neumnostmi!
Takoj mi odgovori!
Če je vaša žena še živa, o čemer niste povsem prepričani,
nima več veliko časa.
To vam lahko povem.
Dokaz potrebujem, da je še živa.
Zavrnjeno.
Sicer pa še sam ne vem.
Ne verjamem.
To je pisno priznanje o vaših zločinih.
Ki ga boste podpisali.
Potem vas peljem k ženi. Bova videla, ali je še živa.
PISNO PRIZNANJE KURTA GOGLA
Prav.
Podpisal bom, ampak...
Šele ko dobim nazaj Hermi.
Ne bo šlo.
Lahko me ustrelite.
Ampak v tem primeru umre tudi vaša žena.
Lahko pa podpišete priznanje.
Umaknite puško. Pištolo tudi.
Res misliš, da so ljudje tako neumni?
Da ne bodo vedeli, da si bil ti?
To priznanje je zaman.
Izsilil si ga.
Če je Hermi mrtva...
Te bodo obesili na prvo drevo.
Če pa ni,
si lahko priznanje vtakneš v rit.
Nič ni vredno.
Bi šli radi nazaj?
Pot ne bo nič lažja.
Kaj nameravaš narediti?
Hermi je živa. V to sem prepričan.
Za umor si prevelika šleva.
Sicer bi lahko ubil tudi mene.
Konec.
Kaj naj bi bilo torej to?
Razumem, da se bojite.
Poznam ta občutek.
Ne bojim se.
Oja.
Vsa ta leta ste najbrž mislili, kakšno srečo imate,
da ste jo takole odnesli.
Zato vas je zdaj strah.
Sva končno opravila s tem?
Pretental si me, da sem prišel sem.
Moja žena zagotovo ni bila nikoli tu, kajne?
Hermi?
Hermi!
Ti si tisti jud. Poznam te.
Samo da veš.
Najbrž ste me zamenjali.
Z masko vsi izgledamo isto.
Zürich
Sploh ne veš, kaj vse sem morala obljubiti staršem.
Tu v Ameriki sem začel novo življenje.
V svobodi.
V svobodi, ki je prej nisem poznal,
a za katero vem,
da ni darilo države in ni dana z nebes.
In da se moram vsak dan boriti zanjo.
Pred kratkim sem se na spletu pozanimal glede Kurta Gogla.
Piše, da njegovo izginotje ni pojasnjeno.
To mi že dolgo nič več ne pomeni.
Na žalost pa vem...
Da se lahko plevel hitro razraste,
ko enkrat požene.
MEDIATRANSLATIONS