Britanija uvodi karantin. Sad ljudi mogu napustiti svoje domove samo
iz vrlo ograničenih razloga. - Velika Britanija se budi
u najoštrijim ograničenjima svakodnevnog života
u živom sećanju za borbu protiv koronavirusa.
Ovo kao da je bila neka vrsta scenske zamislili pisca naučne fantastike
posle apokaliptične katastrofe.
24. mart 2020
ZAJEDNO
Ne nosi ništa, čoveče, u redu?
Evo, unesi ovo.
Prvi dan nacionalnog karantina
Uf. - Nemoj u dnevnoj sobi!
Mislim, Bože. U Velikoj Britaniji od koronavirusa umrlo 422
Jedino što nas drži zajedno je naše dete.
Artur. - Mali Arti. - Zove se Artur.
Da, i da nije malog Artija, razdvojili bismo se godinama.
Istina je da se jednostavno ne podnosimo. Ne volite se.
Dakle, ovaj karantin, zajedno u istoj kući, ja i on...
Jedino što čini život sa njom čak i podnošljivo
zna da svaki dan izlazim iz ove kuće. - Osećam se potpuno isto.
O, Bože, opraštanje od tebe, to je bez sumnje deo mog dana.
Samo sam u istoj prostoriji kao i on...
Vraćam se i moram je ponovo videti, mislim, jebote...
to je kao tuga i smrad duše oboje pomešano.
Mrzim tvoje lice. - Moje lice? - Mrzim tvoje lice.
Oh, mrziš moje lice? - To je samo tvoje lice. Mrzim to.
Oh. Šta, znači kažeš da sam tada neprivlačna ili...
Ne, ne, privlana si... Mislim, vrlo je privlačna.
To je samo tvoje lice, totalno mrzim to. - Zapravo mislim da je on rak.
Mrzim to gledati. Možda su to tvoje oči ili tako nešto. - I... ne kožu ili testise,
ali jedan od zaista loših, znaš, kao jetra, pankreas.
Jesu li to tvoji obrazi?
Mislim, čak ni ne mogu stavi prst na to. - To je kolorektalno...
Kad pomislim na tebe, imam potpuno isti osećaj
kao kad pomislim na rak svog mrtvog oca.
Potpuno isto. - To su tvoje usne. To su njene usne. - Imam sjajne usne.
Da, ne, znaš, imaš sjajne usne. Fantastični su. Potpuno ih mrzim.
Nije trebalo da se okupljamo na prvom mestu. - Ludilo.
Mislim, samo smo toliko različiti, razdvojeni polovi.
Ali u to vreme mislite: "Oh, suprotnosti se privlače."
Uhvaćeni ste u sve... - Znate li šta još privlači?
Hormoni i feromoni i... - Serijske ubice žrtvama.
Opijenost i uzbudljiv seks. - O, Isuse. O Bože,
samo pomisao na... seks sa tobom je...
Znam. Znam. - I politički smo potpuno različiti.
Da. Verujem u naporan rad. - Svi veruju u naporan rad!
Da, dok je ona, tačno,
je dobar staromodni, nerekonstruisani socijalista.
To je moja majka koju opisujete. Ti zapravo govoriš o mojoj majci.
Nikada niste razumeli moju politiku. Zapravo sam prilično umeren.
Slučajno verujem
u neiskorišćavanju radnika ove zemlje.
Radnici. Slušaj ovo.
Šta znate o radnicima? Ja sam zapravo od radnika, zar ne?
Odgajali su me radnici a radnici nisu ono što mislite.
Nisu sve riblje večere i rolade
i pevaju pesme oko stare Joane. Radnici su jebeno užasni.
Samo mrziš ljude. - Samo mrzim lenjost.
U međuvremenu, mi koji su vaspitavani na časovima brbljanja.
O, Bože, slušaj ovo. - Literatna elita.
Moj tata je bio zubar! - Vučeš se za pokretne trake, zar ne?
To sam i uradio. Došao sam na vrh, vredno radio i izašao sam.
Isuse Hriste, pozovi ga nazad.
Bili smo siromašni! Došao sam na vrh, izašao.
Bili smo siromašni! - Došao sam na vrh, izašao.
U vreme kada sam mislio, znaš,
"Oh, to je slatko, on je Tori."
Ja nisam torijevac.
Glasali ste za konzervativce na svim izborima od kada smo se upoznali.
Glasao sam za Tonija Blaira.
Oh, jebote, možemo li samo da ne pričamo o politici, molim te?
Zabrinuti smo za moju mamu. - Trebali smo je samo dovesti ovde.
Pa, nema smisla to ponavljati, zar ne? Mislim, doneli smo odluku...
Ne "ponavljam", u redu? Ne radim to.
Znam da smo doneli odluku, znam to. Samo, sama je, zar ne?
I mali Arti... - Artur. - Ima samo jednog baku i dedu
i voleo bih da može da je zadrži. I pored toga, nije da ima toliko ljudi
to, znaš, uhvati ga.
Ona ima negovatelje koji dolaze. - Odvratni su.
Nisu strašne, prezaposlene su.
Ulaze, tačno, 45 minuta, tri puta dnevno.
Ubacili su malo testenine u mikrotalasnu, promeni joj torbu za kolostomiju
a onda se direktno obraćaju svojim telefonima.
To je bila jedna, ta... to je bila jedna devojka.
A neki od njih su neverovatni, znate.
A oni... usput su plaćeni. Rade od 07:00 ujutru
do 10:00 časova noću. I putuju od klijenta do klijenta.
A ako se čeka između klijenata, oni za to nisu plaćeni, znate.
Radi manje od minimalne plate. - Ne idem na njih, u redu?
Znam da su neki od njih neverovatni. Ali neki od njih nisu neverovatni,
a nisu ni porodica. A to je druga stvar, oni putuju.
Je li to... Je li to u redu? - Ne znam.
Mislim, nose li maske kad su u autobusu ili šta već?
Video sam ljude tamo, ljude tamo nose maske. - Da. Da.
Pa, savetuju vam da ne nosite maske. - Šta se dešava kada su u javnom prevozu,
da li postaju vozilo ili vektor? I druge zemlje nose maske.
Da li treba da nosimo maske? - Ne znam! - To i govorim!
Izgleda da niko ništa ne zna!
Šta uopšte. - Jebote.
Pokušavali smo da je uvedemo u dom, ja i sestra. - To je prelepo mesto. Lepa.
Mislim, ima svu opremu. - Ne pokušavamo da je se rešimo.
Znaš, ujutro se pleše na liniji,
bubrežna dijaliza uveče. I ona zna da se ne trudiš
da je se rešim, uzgred. - Pa, kad smo zadnji put otišli tamo, rekla je,
"Vi kučke pokušavate da me se rešite." - Ona je šareni lik.
Samo želimo da se o njoj brine. - Da. I oba roditelja su mi mrtva pa, znaš...
Hvala Bogu.
Vidi, ja sam... Stvarno mi je žao.
U redu, moramo da nastavimo, to potpuno znam.
I sam Bog zna koliko će ovo trajati.
Samo, cela ova stvar, tako je zbunjujuća.
Čini se da niko ne zna šta se dešava.
Brod se sam upravlja
a svi odrasli su jebeno ozračeni.
A ljudi tamo, neverovatno. Neverovatno.
Šta je sa ljudima tamo?
Pa, nastavi. - Ne brini oko toga, dobićeš sve...
Ne, hajde. Gledaj... - Ne, u redu je. - Ako ćemo ovo prebroditi, onda ćemo
moraš, znaš... - Šta? - Pričaćemo. - Mi?
Da. Mislim da je tako. Zar ne? - Hoćeš da pričam?
Pa, pretpostavljam. Mislim, zar ne moramo? - U redu. - Kao, malo?
Da, u redu, u redu. Pa, vidi, ovo je bilo juče, zar ne,
neposredno pre nego što su najavili zaključavanje,
a ja sam dole u lokalnoj Tesco. Znaš, onaj na uglu?
Da, onaj na uglu... - Da, ja sam u Tesco lokalnoj, onoj u uglu,
i ja sam unutra, tačno, i sve je pokupljeno.
Mislim, skakavci, zar ne?
I tu sam jer želim da jedem patlidžane,
Uradiću ovo katsu... - Katsu kari patlidžan. Da. #Ja ću svoj katsu kari patlidžan.
Mislim, to je jedino što će Arti pojesti.
I tako, nema traga od patlidžana, zar ne,
ni tikvica, ni paradajz, ni šargarepa.
I tako vidim tu ženu koja tamo radi,
Prepoznao sam je, već sam je video.
Ona je, hm, ima oko 50 godina i prilično je niska, i...
i kao što ne mislim da je ovo nepristojno ili nešto slično,
ali je prilično prepoznatljiva jer ima prilično veliki nos.
Da, znam je. - Znaš onu? - Da, divna je.
Ona izlazi iza leđa jednu od onih plastičnih prozirnih zavesa koje imaju,
a kad to uradi, vidim tamo i mogu da vidim ceo sanduk,
cela gomila patlidžana, tačno, njihova masa.
Tako da sam kao, "Briljantno." Priđem joj i pomislim:
"Izvinite. Izvinite, imate li patlidžana?"
A ona je kao, "Ne." A ja sam kao, "Šta?"
Ona je kao, "Ne, izašli smo", tek tako, čak ni naročito pristojan.
Šta je za nju neobično jer je ljupka. - U svakom slučaju. Vraćam se gore i mislim,
"Erm, oprostite. Izvinite."
"Slučajno sam bacio pogled iza plastičnih prozirnih zavesa"
"i primetio sam čitav sanduk patlidžana."
I ona je kao, "Oh, jebi ga, oh, ne", kao, zbunjena
jer odjednom misli da će to biti "situacija" ili nešto slično, zar ne.
A ona kaže: "Ne mogu vam dati te patlidžane." A ja sam kao, "Zašto ne?"
I ona kaže: "Zat što moj menadžer kaže"
"još ne smemo da stavljamo te patlidžane." I ja sam kao, "Ah, tačno",
"ne, shvatam, razumem", znaš. Ja kažem: "Slušaj, evo u čemu je stvar",
"moj dečače, on je divan dečak,
"ali on je pomalo čudan u vezi sa stvarima.
„I trenutno je patlidžan jedino što će jesti.
„Zato ne tražim da uđete tamo "i ugasite sve patlidžane,
„Samo vas molim da uđete i nabavite mi tri
"tako da večeras mogu da radim katsu kari." I ona ode...
kao, sav glas se ljulja, ona je kao, "Gospodine..."
„Ne mogu vam dati te patlidžane "zato što sada verujemo"
"da je jedan od naših vozača postao žrtva koronavirusa"
"i pokušavamo da shvatimo" "ako j on taj koji je dodirnuo taj proizvod."
I misli da je to kraj, zar ne? Ali ja sam kao, "daću ti tenner."
A ona kaže: "Ne." Pa idem: "Daću vam 20 L."
A ona je rekla: "Ser, ne mogu." Ja sam kao, "50 L za 3 patlidžana."
Ona je kao, "Molim vas, ser, nemojte." "200 L, upravo ovde, upravo sada."
Ona je kao, "Zaista, ser, ne mogu." "Velika."
"Šta?"
„Daću vam 1.000, 1.000 L.
"upravo ovde, upravo sada. Dobar sam za to. Imam svoj posao
"i učinio sam zaista dobro za sebe.
"Otići ću na blagajnu, iskoristiću tri kreditne kartice." "Vratiću se ovde",
"Staviću ti 1.000 u ruku ako uđeš tamo"
"a ti mi donesi 3 patlidžana."
I ona misli, zar ne, jer joj ovo treba.
Na čemu je ona? Minimalna plata, malo iznad?
Ovo joj treba. Ona živi ruku do usta, pa ona misli, zar ne?
Ona ide ovako...
svuda oko nje da vidi da li neko sluša.
Zatim ona kaže: "Ser..." Glas joj sav titra, Bog je voli...
„Voleo bih 1.000 L. Zaista bih.
„To bi mnogo značilo "meni i mojoj porodici, ali...
"Ne mogu, po čistoj savesti", "dajem ti patlidžane"
"jer ako biste umrli vi, vaš sin ili bilo ko drugi",
"Kakva bih ja onda osoba bila?"
I gledam je kako stoji tamo,
A ja kažem, „Ti kretenu velikog nosa.
"Ti jebeni gubitniče."
"Zar ne razumeš, ti jebeni govnaru sa velikim nosom?"
"Ovo je razlog zašto ste zaglavili u ovom usranom poslu"
"a napolju me čeka Benz E-klase!"
I upravo sam odustao od kupovine po celom podu i izašao sam.
O Bože. - Mm.
O Bože. - Šta?
O Bože. O Bože!
To je jedina jebena stvar koju će sada pojesti! - Ti si grozan.
Hteo sam da napravim katsu kari... - Ti si najgori čovek na svetu!
Rekla si pričaj. To je jedino što će sada pojesti!
Kakva grozna osoba... - Rekla si da pričam! - Da, nisam znao šta će izaći
jebenih usta! - Hvala vam. Sad se osećam grozno. Mnogo ti hvala!
Osećaš li se užasno? - Da, osećam se. - Znaš li šta mi pada na pamet?
Znaš li šta me zapravo budi
usred noći, u hladnom znoju,
je činjenica da sam ga nekada volela.
Uradio sam. Zaista jesam. Mislim, kako je to uopšte moguće?
Verujte mi, naša nekadašnja osećanja jedno prema drugom
meni su neobjašnjivi kao i vama.
Ali u pravu je, bili smo zaljubljeni.
Mislio sam da je neverovatna.
Mislila sam da je šarmantan. - Mislim da si odbojan.
Sada mislim da imaš isti nivo šarma
kao proliv u čaši od pola litre. - Je l' tako.
Tada će zaključavanje biti teško. - Biće jako, jako teško.
Stvarno teško.
8. april, 2020 Dolaze nam najnovije vesti u poslednjih nekoliko sekundi.
Premijer je primljen na intenzivnu negu
sa tim upornim simptomima koronavirusa.
Sada kao gradovi u zaključavanju gotovo tiho,
najveći, najsjajniji super mesec 2020
ustao na noćnom nebu. - Širenje ovog virusa
ne ubrzava i to je dobra vest.
Ne daj mi više. Oh, dao si mi malo.
Ti si trulež. U Velikoj Britaniji od koronavirusa umrlo 7.097
Pečurke? - Huh? Oh!
O, Bože, da. Reci mu o pečurkama. Nastavi.
U osnovi, pečurke su krive za sve. - Ona to priča bolje od mene.
Za sve su krive pečurke! - Da nije gljiva, zar ne,
ne bismo još uvek bili zajedno.
Ti to pričaš mnogo bolje od mene. Hajde, reci mu.
Dakle, ovo je 3. godina. Imali smo toplu, maznu 1. godinu.
Blaženstvo, ljubav, harmonija. - I uspeo je u blago šiljatoj 2. godini.
Taj blagi silazak u čangrizavost i svađe.
A sada smo već u 3. godini.
Zastrašujuće poniranje u ledenu, arktičku tundru.
Govorim li to zaista ? - Do ovog trenutka, zar ne, mrzimo se.
Ne želimo to priznati, ali oboje znamo,
i oboje smo nezavisno
pravljenje planova za izlazak iz pakla.
Živo se sećam da sam bio na večeri sa njim
i gledati ga kako jede i samo razmišljati
to je nešto najgore što sam ikada doživeo.
Šta? Nisam... Nisam loš jedec.
Ne, nije da loše jedeš,
to je samo činjenica da jedete.
Kao, gledati te kako jedeš
čini uključenim sve različite različite procese
očiglednije.
Znate, poput žvakanja i kidanja mesa,
mlevenje materije,
samo se pomeša sa pljuvačkom i isisa
u vašu veliku staru posudu sa kiselinom za meso, da je razbijete
sve dok to nije ništa drugo do smeđa kobasica od govana
da se istisne kroz anus.
Vau, sve to dobijaš od jela?
Ne, samo ti jedeš.
Dakle, može se slobodno reći da nećemo... nećemo nastaviti.
I imali smo veliki udarac neposredno pre mog rođendana.
Kao, masivno. Završna slamka.
Ali glupo sam rezervisao rođendan za iznenađenje.
Branje gljiva, svega, u Novoj šumi.
Nova jebena šuma. - I to je bio nepovratni depozit, pa, znate...
Pa će te odvesti u Novu jebenu šumu
u neko užasno jutro
i teraju vas da berete pečurke. - Pokazuju vam koji su dobri,
kako ih treba brati, kako ih treba kuvati. Zaista je bilo zaista zanimljivo.
Bilo je tako dosadno. - Hajde, da smo bili u živom odnosu,
mogli smo da steknemo prijatelje. - Ljudi su bili grozni.
Mislio sam da je jedan ili dva od njih u redu.
Šta je sa vašim čovekom koji je bio...
Oh da. Trebalo je da ga pogube. - Dakle, uče vas kako da berete pečurke
a takođe vas uče koje gljive ne berete.
A tu je i jedna gljiva a momak je kao,
"Ako to pojedeš, neće te ubiti,
"ali biće zaista loše.
"Ako pojedete tu pečurku, pojaviće se grčevi u stomaku",
„doći će do povraćanja projektila",
"biće izuzetna dijareja"
"i napišaćeš se." Oboje smo mislili isto,
„Voleo bih da to gurnem u fricassee drugog
"i gledajte ih kako se grče." - Divlje, zar ne?
Voleo bih da uberem tu pečurku
i gledaj tog glupog kopile kako leži na podu,
usrao pantalone, mislio da će umreti.
Mislim, ne baš, znaš. Zaista ne želiš da se to dogodi.
Samo uživaš u činjenici da bi se to moglo dogoditi.
Da. I onda...
To se dogodilo. - Da. - Otrovao sam se. - Jeste. Otrovao se.
O Bože. Jedan od nas je ubrao pogrešne pečurke.
Mislim, glupo liče na dobre.
Završili su u ovom fricaseu, koji sam ja sam jeo. - Da, jer si nastavio.
Zato što si bio previše zauzet kupujem novu jebenu šumsku poslasticu.
Da, za tvog čudnog prijatelja, Nejtana, koji je posebno tražio da ga kupite
a ipak se ljutiš na mene što pokušavam
a onda samo, kao, duriš se unapred i sami ih skuvajte da biste napravili poentu.
Da. Pogledaj...
Mislio sam da ću umreti, u redu? - Da. Jeste. Zaista je to mislio.
Bol je bio izvanredan. - Mislio je da će umreti.
Taj osećaj da nešto u vašem telu koji te želi mrtvog...
On je ipak bio dobro. - Bio sam pred vratima smrti!
Bio si... da, bio si pred vratima. Nisi bio u prostorijama.
Momak je posebno rekao da nisu fatalne.
Hitnoj pomoći je trebalo 1 h i 30' da stigne tamo.
Ne, jeste. Toliko je trajalo.
To je bilo pomalo zastrašujuće. - Mm-hmm.
Držala sam ga za ruku sve vreme.
Da, jesi. Držala me je za ruku. Vidite, stvar je u tome,
da kad prođete kroz tako nešto, osećate ovu užasnu paniku, zar ne,
ovu apsolutnu sigurnost da ćete danas umreti. - Samo da ponovim...
I ta osoba sa kojom si
je poslednja osoba koju ćeš ikada videti, to vas veže.
Da, mislim, kad prođeš tako nešto, veže vas.
Zato smo odlučili da pokušamo ponovo. - Što je bila najveća jebena greška
u istoriji grešaka!
Jer u tom kratkom predahu, zar ne,
na sunčanim uzvisinama gluposti,
odlučili smo da nam je zaista potrebno dete, ha?
Nikada ne donosite odluke nakon iskustva bliskog smrti.
Ili čak smrtno iskustvo.
Taj fetus, tačno, nije bio veći
nego jebeni metak u glavu pre nego što smo se setili
da nismo mogli da podnesemo međusobno viđenje.
A ostalo je, kako kažu, sranje.
I to je priča o pečurkama. - Arti, ovde.
Nije bio tako loš, karantin. - Ne!
Završile smo 2. nedelje i, znate, prolazimo kroz to.
Da, jesmo. - Nemojte me pogrešno shvatiti. Ipak nije bilo prijatno.
Bože, ne. - Moramo se još videti,
mimoići se na stepenicama, uf...
Samo što su svi tako srećni-jebeno jebeno veseli.
Oh, što je neprikladno, usput.
Jeste li videla VhatsApp? To je nepodnošljivo.
Tviter, Instagram. Ne možeš čak ni, znaš...
"Svi smo zajedno u ovome, momci." "Preživećemo to."
O Bože. "Učim da sviram bendžo."
„Pogledaj me, napravio sam šal od makramea
"out of fucking testenine tvirls." Samo ga spakuj.
Dakle, mnogo se toga dešavalo i pomoglo nam je da ne moramo,
znate, fokusirajte se ili razgovarajte sa ili čak primećuju jedno drugo.
Da, mislim, mogli bismo se pretvarati da je onaj drugi...
Nije postojao. - Bio u komi ili...
Gledajte, moj posao je jedna stvar, zar ne,
potrebno je mnogo sređivanja.
Reci im šta radiš. - Ne počinji.
Ne, ne. Nastavi. - Ne počinji sa tim. - Niko ne razume šta radi.
Da. - Ne razumem šta radiš.
To apsolutno nije tačno. Ljudi razumeju šta radim.
Nastavi. Reci im. - Dobro. Imam konsultacije za butike.
Specijalizovani smo za analitiku podataka
i pronalaženje tehnoloških multimedijalnih rešenja... - Mislim, šta?
Za pružaoce linearnog marketinga na mreži za emitovanje,
koji su specijalizovani za uštedu ekonomičnosti. Šta je tu komplikovano?
Mm-hmm. Kad smo prvi put izlazili zajedno
i ljudi bi ga pitali šta je uradio i on bi rekao sve to,
Samo bih se nagnuo napred i otišao,
"Misli na računare."
Šta je bilo zaista smešno, pre milion godina.
Ali bilo je dosta završavanja. Zato hvala Bogu za Rišija.
Druže Riši. - A? - Samo kažem, država se umešala.
Oh, pandemija je. - Zaduživanje za ulaganje u radna mesta.
To je pandemija. - Mislim...
Mislim, nije li ovo baš manifest
da se Džeremi Korbin borio na poslednjim izborima?
Da, jeste. Da, borili ste se na prošlim izborima
u cilju uvođenja mera, koji su bili apsolutno savršeni
za gašenje privrede.
To nije bila pandemija 2008. godine kad su banke...
Nemoj. Nikad se nisam složio sa 2008. Jebeš 2008.
Ne postoji prevelika stvar za neuspeh.
To bi bio socijalizam. Ne, neka slabi nestanu.
Da, nemam ništa protiv sadašnje podele, zar ne?
To su krediti! To su krediti, ženo! To su krediti!
Vidi, moja kompanija nije slaba, u redu? Nikada nisam bila slaba.
Da, ne, jednostavno nerazumljivo.
U svakom slučaju, trebalo je toliko toga da se sredi. Bilo je svih kredita,
postojao je povraćaj u zakonom propisanoj nadoknadi za bolovanje,
odlaganje PDV-a, a zatim otpust.
Mislim, to mi je zaista bilo važno jer imam 12 zaposlenih.
Da, koga si otpustio. - Koga nisam otpustio.
Već si poslao e-mejlove sa otkazima.
Što sam odmah prekinuo kad je doputovanje ušlo.
Da, kada im je vlada isplaćivala plate.
Oni su zaista dobri ljudi. Sve sam ih vratio nazad. - Da, sa 80% njihove plate.
To je ono što je odsustvo.
Ipak, možete ga dopuniti. - Ako si šolja!
Vidi, u međuvremenu... ona tek počinje da radi.
Da. Radim za dobrotvornu organizaciju koja se zove PFN.
Mi smo kao talibanska verzija Lekara bez granica.
O, da, spasavajući svet, ovaj. - Mm.
Radim sa izbeglicama. - Zapravo je dobro to što radi.
Zaista sam ponosan na to.
Ponosan sam na to. - Ja sam samo koordinator, pa...
Da, za Evropu. Za celu Evropu.
Radila je prstima do kosti, pa je.
Mislim, načelno se ne slažem sa većinom izbeglica,
ali neke od onih kojima ona pomaže... Fuj. - Oni kojima ja pomažem se ne razlikuju.
Neke od ovih priča... - Ovi se ne razlikuju.
Mislim, tvoje srce ide prema njima. To je srceparajuće, priče ovih.
Koje? Koje?
Koje su ove? Ovi se ne razlikuju!
Znaš, neću ni ulaziti u to.
Mnogo se toga dešavalo. I, znaš, sa školovanjem kod kuće,
koje je, iskreno rečeno, uzelo lavovski deo i dobar je u tome.
Da, portugalska kolonizacija Makaa i tačka topljenja olova
bila su samo 2 mala memorijska grumena Bio sam posebno ponosan.
Bio je dobar u tome, priznajem mu to. - Zapravo, više odgovara i malom Artiju.
Mislim, nije baš dobar sa drugom decom. - Da, ali on je divan.
Je l' on tamo? - Da, ne, divan je.
Da, on je. On je divan mali dečak. On je zaista.
On je divan, ljupki mali momak.
Pošteno, sajam, dala si mi sjajnog sina. - Nisam ti ga dala, jebaču!
A tu je i mama. Očigledno sam bila zabrinuta. - Oboje smo bili.
Znaš, šta god da se dešava između nje i mene, sviđa mi se stara devojka. - Ha!
Ona te mrzi. - Ona me voli. - Ona mrzi tvoju politiku.
Ona voli moju politiku. To joj daje nešto protiv čega se može boriti.
Moja mama je ravna, ofarbana u vunu komunistkinja.
Da, pravi staromodni komitet koji voli CCCP.
Nikada nije prebolela pad Berlinskog zida. - Vidite, '70-ih, tačno,
imala je veze sa Ljutom brigadom. - Nije imala veze.
Sećate se ljudi koji su pokušali da dignu u vazduh Telekomunikacijski toranj?
Ona je razlog što se rotirajući restoran više ne okreće.
Možda je sakrila 2. ljudi
koji su možda bili uključeni, a možda i nisu nekoliko sati, da.
Vidite, jednom sam je uhvatio, da pokušava da čita Kapital
malom Artiju u njegovom krevetiću. Mislim, volim je.
Žestoko je nezavisna. - Mm.
Trebale su nam godine da je nagovorimo da prihvati negovatelje koji dolaze.
Samo se plaši, zar ne? Njene noge, nisu ono što su nekad bile.
Uplaše se kad im noge počnu kliziti. Zapamtite, sada je sve krenulo.
Prisiljavam je na Zoom svaki dan.
Bubrezi i oči. Ovaj put joj je išao vrat. Ne mislim na grlo.
Mislim, mišići vrata drže joj glavu. Ona je bila takva.
Ja sam kao, "Jesi li dobro, draga?" Ona je otišla...
Dajući joj ručak, ona je kao...
Ja sam kao, "Jebi me, čoveče. To je zastrašujuće."
U svakom slučaju, popodne dolazi njegovatelj.
Ovo je sa Mirijam, zar ne? - Marijama.
Somalijska devojka. Zovem je Mirijam. Ona voli to.
Uh, stvarno ne zna! - U svakom slučaju, ona je dobra. - Ona je jedna od dobrih.
U svakom slučaju, ti si na Zoom-u i vidiš je.
Da, vidim je. I nosi ovaj domaći štitnik,
napravljen od plastike, kao providan...
Znaš, poput plastičnih džepova drže se gumicama.
Mislim, ona je jebena Mirijam, ona dobra.
Da, i pitam je o OZO i ona je kao,
nisu joj dali ništa više. - Ne ništa.
Oni sami prave haljine od kesa za kante. Mislim, šta se jebote dešava?
Da, pa Marijama uopće nije sretna zbog ovoga.
Znaš, jer se plaši. Plaši se za sebe, plaši se za svoju porodicu,
plaši se za svoje klijente. - Reci im koliko autobusa ona mora da dobije. - 3.
Koliko klijenata tog dana? - 8. - Šta jebote šta?
Da, pa ulazim u zavrtanje. Zovem, na primer, savet, lekara.
Znaš, zovem telefonsku liniju za pomoć, ali ne mogu dobiti nikakav odgovor
zbog svega što se jebeno dešava. - Pa ću otići po nju i dovesti je ovde.
Ali onda je razotkrivam? - Da, mislim, ide li neko od nas da ostane?
Ali ko pazi na njega? - Da. Dakle, mislim, samo smo, kao, izvan sebe.
I, znate, vani je virus ubica
a ti sediš lepo dok ti majka, mama...
I razmišljam: "Je li to to?" znaš. "Hoće li mi mama umreti?"
"Hoće li mi majka sada umreti?" Jebeno smo prestravljeni.
Ali onda se njena sestra samo približila, sve rešava, iz vedra neba.
Bila je neverovatna. - Iz vedra neba.
Da, što je... znaš, jer ona normalno nije... Mislim, obično je malo...
Sebična? - Nije sebična.
Pokušavam da budem komičar. - Da.
Nije komičar. To je zahtevnije od toga.
Pokušaj ispričati jebenu šalu. To bi moglo izazvati smeh.
Vidi, fer je, spasila je stvar.
Da. Naterala ju je da ode u tu kuću. - Taj dom za brigu, sećaš se?
Da. Ubedila ju je da ode u tu brigu.
Divno mesto. Mislim, apsolutno neverovatno.
Bog zna kako je to uspela, ali nekako...
Da, nagovorila ju je da ode u ljupki, ljupki dom i oni su je primili.
Kakvo olakšanje. - Da, bilo je neverovatno. - Znam. Preko noći.
Bez zezanja. Tačno unutra, preko noći.
Da. Mislim, tamo će biti sigurna, zar ne?
Tamo? Razumem. Tamo će biti bezbedna.
11. maj, 2020
Večeras sam ubrao šparoge.
Nikada to pre nisam uradio.
Zapravo, nisam trebao to učiniti sada jer sam ih sadio tek pre nekoliko meseci.
I sa šparogama, tačno,
trebalo je da ih ostaviš na 3 godine
da pusti krunu unutra, inače umire.
Očigledno to Google kaže.
Ali, ovaj, jednostavno nisam mogao da odolim.
Znate, ja sam ga uzgajao svojim rukama i zemljom.
Vidi, ne kažem
Ja sam neko povrće sa zelenim prstima.
Ovo nije ono što znate,
upravo je ova godina sa svim što se dešava.
Naručio sam im...
još početkom februara.
Ne znam zašto. Upravo jesam, znaš.
To je bilo tek kad smo stigli prvi njuh ove stvari
dešava se u dalekoj Kini,
ovo malo mesto za koje niko nikada nije čuo.
I ove zdravstvene stvari, dešavaju se s vremena na vreme, zar ne?
Mislim, poput ptičijeg gripa, ebole, SARS-a.
I nemojte me pogrešno shvatiti,
Ne kažem da sam znao da će se sve ovo dogoditi.
Ne kažem da sam mislio da moram biti neki.
Momak iz "skloništa za nuklearne padavine Grizli Adams".
Govorim samo o sadnji nekoliko povrća.
Zapravo razmišljam o tome da to radim svake godine, samo nikad ne zaobilazi to.
Pretpostavljam da je to kao učenje imena drveća,
ili čitajući Čarlsa Dikensa.
Znaš da ćeš od toga postati bolja osoba. Samo jebeno niko to ne radi.
Ali ove godine, sa svim što se dešava...
Zapravo se nalazim kako to radim.
I sadim povrće, znate. Imam sve unutra.
Imam šargarepu, tikvice, paradajz, krastavce.
Imam rotkvice, dobio sam ovo malo što sam dobio iz Venecuele,
Nisam sasvim siguran šta je to.
I, ovaj, šparoge, tačno.
Dakle, večeras...
dobijamo poziv verovatno nakon što su najavili
zvanični kraj karantina od Džonatana, tačno.
Džonatan je medicinska sestra intenzivne nege, tamo u bolnici.
Neverovatan momak, Džonatan, kao, on je divan.
Ne mogu dovoljno visoko da govorim o Džonatanu.
On je glavna sestra, tamo na intenzivnoj nezi
čuvajući staru devojku, jer Kovid, znaš, to je samo...
samo prošao kroz to mesto.
Samo je divljalo kroz dom za negu.
Tovari mrtvi, tovari u bolnici.
Kao stara devojka, znaš, uzeta,
intubiran, na ventilatoru, zaglavljen u komi.
A Džonatan, on je...
telefonira nam svaki dan,
govoreći nam sve. Sve.
Temperatura, broj otkucaja srca,
jebeno koji konsultant je vidi,
kad je okrenu napred kako bi mogla da pokrene disanje.
I, kad ima minut, tačno,
što nije tako često, mogu vam to reći,
razgovara sa njom,
ili će joj prisloniti telefon do uha da bismo mogli.
Jebeno je sjajan momak, Džonatan.
Divno, znaš. Ne mogu ga kriviti. Ne mogu kriviti Džonatana.
U svakom slučaju, kad ga večeras primimo od njega,
to je taj
čega smo se plašili, zar ne?
"Jedan od vas..."
"Mogu da uđu 15' da se oproste."
Ona je ta koja prima poziv. Ovo je oko 06:30.
Gledam je, a ona telefonira,
"Mm, mm", ona kima glavom.
Džonatan je na drugom kraju, razbija se.
Ona spusti slušalicu i kaže mi,
samo stvarna činjenica, "To se dešava."
Džonatan kaže da jedan od vas može ući
15' da se oprostite
i da imamo sreće jer...
većina drugih mesta vam to čak i ne dozvoljava.
Mora biti tamo u 08:45.
Ona to samo tako kaže, znaš, samo hladna kao led.
Ali unutra vidim
njeno srce je samo...otišla...
znaš, onako.
Ovako.
Dakle, u 8:45, tačno, mislim, fuj, "To je malo vremena..."
"Ubraću te šparoge."
Pa ja jesam. Odsekao sam ga i skuvao na pari,
malo soli i bibera, sveže pripremljen.
Nije lako to učiniti, ali zaista je ukusno kada to učinite.
I sedeli smo zajedno
i jeli smo šparoge.
I rekla je da je divno.
Mislim da je pomoglo...
skloni joj misli...
U svakom slučaju, evo u čemu je stvar, zar ne,
stvar koja mi se stalno vrzmala po glavi dok sedim ovde i čekam...
ako je bilo dovoljno slutnje,
početkom februara,
da se nabavim na mreži i naručim krune od šparoga,
i, mislim, ko sam ja, jebote?
Ali ako je bilo dovoljno njuškanja
kada se ovo dogodilo tada,
kako onda ljudi koji vode ovu državu...
Kao, kako to da ljudi ko zapravo vodi ovu državu...
Kako je moguće da narod
ko zapravo vodi ovu državu...
Šta radiš? - Ja samo... samo stavljam
njena temperatura u tabeli.
Zašto? Mislim, da li je to...
Da li je to više važno?
Ne, pretpostavljam da nije.
Šta radiš? Nemoj. Nemoj.
Pa, mislio sam, zagrljaj ili...
Ne, ne, jer moram da se izolujem.
Šta, ovde? - Da. Da, zar ne misliš? - Uh...
Ne znam.
Pa kako je bilo?
Je...
Pa, bila je u nesvesti.
I bolnica je bila čudna. Samo je bilo stvarno prazno
na mestima koja su obično zauzeta i...
Ali, znaš, moglo bi se reći, iza kulisa, svi su samo...
a...
Džonatan je bio neverovatan. - Da, Džonatan je neverovatan.
Da.
Rekao mi je sve što će se dogoditi.
Rekao je da je konsultant bio tamo
i računala je da će se to dogoditi u ranim satima.
Ali rekao je: "Ne brini" jer je radio celu noć
i, znate, on bi se u to uverio
bio je tamo kad je došlo vreme.
Rekao je da to pokušavaju medicinske sestre...
samo pokušavaju da se pobrinu da ljudi ne umru sami.
Da.
Hm...
A onda mi je pokazao kako staviti svu zaštitnu opremu i...
A da bi i dalje bilo udobno, znate.
I, hm, onda me je primio.
Imao sam 15'.
Potrošio sam prvih 10 samo govorim o saobraćaju.
Zašto? - Zato što su putevi bili tako čisti.
Da. A onda, ovaj,
posle 10' se nagnuo i rekao, znaš,
"Reci joj da je voliš i..."
I jesam, jesam, samo... ovaj...
Sve ove stvari samo...
samo su mi ispale sve ove stvari.
Koje stvari?
Samo da sam je voleo, znaš,
i da sam bio ponosan na nju i...
što sam zaista bio zahvalan za osobu kakva je bila
i sve što je učinila za mene. I ja sam bio...
Bilo mi je tako žao što nikada nisam rekao ništa od toga
kad me je mogla čuti, znaš.
I da sam je toliko voleo da...
moj život je već boleo bez nje u tome
i bio sam zabrinut da povreda nikada neće nestati.
Ne ne ne. - Zar ne mislite, kao...
Je l' tako.
A onda sam joj rekao da mi je Džonatan rekao da ne brinem.
Rekao sam joj da sam razgovarao sa njim
i obećao mi je da će kad dođe vreme biti tamo.
Rekao sam joj to, hm,
obećao mi je da će je držati za ruku...
kad je otišla. To sam joj rekao.
Osećam da želim da joj stavim temperaturu u ovo...
Samo napred. Da. Samo...
Ali, ovaj, nema smisla, zar ne?
Ne.
Vidi, nikad nije bilo svrhe, pa ako se osećaš bolje...
Pa, ako nema smisla, to je samo...
Rekli ste joj neverovatne stvari.
Jesam li? - Da.
Zato što mislim da nisam. - Potpuno jesi.
Dobro. Dobro.
Jer, hm, vozio sam se kući
i Džonatan je nazvao i rekao da se to sada dešava.
Bez čekanja. Ne. - Da. - Ne.
Ali mislio sam da su rani sati? - Da, ali promenila se na gore,
pa se to upravo tada dešavalo. - Isuse. - Znam.
I bila je sama. - Da. Pa, ne, imala je Džonatana, zar ne?
Nije. - Mislio sam da će...
Nije imala Džonatana.
Zato što je imao drugog pacijenta koji je u isto vreme umirao
a ta osoba nije imala nikoga, pa...
Rekao je da me je barem mama morala na FaceTime sa njom.
O Bože.
I stvarno sam ga molila da ne... Zaista sam ga molio da ne ode.
Rekao sam: "Molim te, nemoj dozvoliti da mi mama umre sama."
A on je rekao: "Izvinite."
I rekao sam...
Rekao sam: "Molim te."
Rekao je da mu je žao što je morao da izabere.
I učinio je. Morao je da bira.
On je uradio.
Pa je samo stavio telefon na naslon kreveta.
I ja sam sedeo u krevetu na obilaznici.
FaceTiming in.
Samo sam sedeo i gledao mamu kako umire,
slušajući Džonatana s druge strane zavese
govoreći čoveku koga nije ni poznavao
da je bio tamo i da ga neće ostaviti.
Pa, da, mama je umrla sama.
# U mračnoj sredini zime Velika Britanija postaje prva zemlja u Evropi
u kojoj se primenjuje Pfizerova vakcina # Mrazan vetar je zastenjao
# Zemlja je stajala tvrda kao gvožđe
# Voda kao kamen
# Pao je sneg
# Sneg na snegu
# U mračnoj sredini zime
# Davno
# Bože naš, nebo ga ne može držati
# Niti Zemlja održava
Dobro. Tako...
imali smo seks.
Da, imamo. - Koja je...
Da. Mislim, to je isto veliko iznenađenje nama kao što je vama, da budem iskren.
Mislim, nismo to očekivali. - Nimalo. - Ne u milion.
Ne, nikad nisam mislio da ću ponovo otići tamo.
Isuse, poslednji čovek na Zemlji? Daj mi celibat sada.
Da, ali... - Imamo...
Da, imali smo seks i...
Da, bilo je prilično... - Da, bilo je...
Šta je to bilo? - Uh...
Bilo je dobro. - Da, bilo je dobro.
Bilo je zaista dobro, zapravo, potpuno neočekivano.
Da, ali uvek je bilo dobro, istorijski gledano.
Istorijski gledano, da. - Nije da smo ikada bili svi...
Ne, ne, ne, ne neka super super jebena...
Ne, mi nismo tako super specijalni, poput olimpijskih tipova...
Ne, ko ima vremena za to? - Ne, ali mislim. Imali smo svoje začkoljice...
Da. Da, ne kažem da smo bili... - nazad u dan.
Da, bilo je zabavno, bilo je "ooh la la."
Mislim, oboje smo bili prilično kompatibilni.
Znate, mislim, oboje smo jako...
mi smo vrlo... pretpostavljam oboje smo vrlo čvrsti. - Brzo.
Da, brzo. Da da. - Da?
Obe strane su prilično brze u seksu.
Nije loše brzo. - Ne, nisam rekao... Ne.
Ne, ne, ne, samo, kao, mi znamo kuda idemo, ne zadržavamo se.
Da, nismo u celoj žurbi.
Da, ništa od te jebene tantričke, Pol Veler, jebeni...
Da li znate na šta mislim? - Da. - Ali u isto vreme, nije sve "vam bam."
Ne. Ne, ne, ne.
Ne. Prerano, to nije...
Ja sedim? - Ne. Ne, ne, ne. Oboje smo slučajno u mogućnosti
da stignemo kuda idemo... Vremena za gubljenje. - Alacriti. Da.
Nepotrebno je reći, tačno, potpuno je prevučeno sa strane
nas dvoje. Mislim, grom iz vedra neba.
Da. Mislim, mislimo da smo shvatili zašto se to dešava,
ali i dalje nema smisla, zar ne? Ne baš. Ali,
znate, mi vam kažemo, ni ti to nećeš razumeti, ali evo.
U redu, dakle, sve je počelo nazad na kraju prvog karantina.
Pa, to je bila noć mamine sahrane.
Da budem iskren, bio je to čudan dan, zar ne?
Mislim, sahrane, zar ne, Sahranio sam oba roditelja,
i tu je čitava gomila stvari koje morate da organizujete, znate.
Stranci koji dolaze na vaša vrata da odaju počast,
cveće, himne, ugostiteljstvo,
brati kovčeg, brati ukrase za sanduk.
I, vidite, sve ove stvari mogu delovati zaista iritantno,
ali zapravo je neverovatno jer ono što radi je da vas ometa
od onoga što ste izgubili.
I, bože, sećam se na očevoj sahrani,
postojala je ova velika topionica olova, duvana šest stopa, u redu.
I priđe mi i ode...
Hvata me za ruku svojim velikim pesnicama i odlazi,
„On je bio poslednji od velikih
"likovi, taj čovek", tačno.
"Kad je otišao, zabava je nestala s tog mesta."
"Voleo sam tog čoveka." I pretpostavljam
to su takve stvari, samo.. Uči vas stvarima koje niste znali o toj osobi
mislio si da znaš sve o i to vam odvlači pažnju.
U svakom slučaju, ništa od toga ne dobijate na sahrani Kovida.
Na sahrani Kovida je pet ljudi. Pet.
Ne organizujte ketering za pet osoba. - Morate izabrati svoj kovčeg na mreži,
pa si kao, "Oh, ta, te ručke."
Da, stranci vam ne dolaze na vrata na sahranu Kovida.
Niko ne šalje cveće. Mislim, šta ćeš da uradiš,
hoćeš li ih oprati pre nego što uđu?
Nema pevanja na sahrani Kovida, nema pesama...
Nema stranaca koji vas hvataju za pesnicu, gledajući te u oči i govoreći ti
da je tvoj otac zapravo... - Čekaj, čekaj, slušaj...
Mogu li reći nešto? - Da. - Samo... I nećeš me gledati čudno ili...
Ne znam. Mislim, ne znam šta ćeš reći, zar ne?
Obožavao sam tu sahranu.
I znam da to ne bih trebao reći jer,
drugi ljudi, znate, Isuse, to je tako bolno za njih...
Tako mučno što ne mogu da imate sahranu koja vam je potrebna, ali, kao...
Mislim, za mene... Kao, za mene je to bilo...
samo najbolje.
Kao, nema... nema...
nema razloga za brigu,
nema cveća,
znaš, niko ti ne kuca na vrata, zabadajući nos,
nisi opsednut onim što kovčeg govori
o vašoj ljubavi prema osobi koju sahranjujete, nema jebenih pesama.
To si samo ti i osoba koju stavljate u zemlju. I...
Znaš, ništa te ne može odvratiti od bola
onoga što gubite i to mi se dopalo.
Jebeno sam voleo tu sahranu. Ja...
I ja sam jebeno voleo tu sahranu.
Jesi? - Uradio sam.
Pa, zašto ste onda bili svi...
Pa, zato što ste bili kao... - Da ali...
Obožavao sam to. Mislim, ne volim to.
Znaš, mama mi je mrtva, ali... - Da. Očigledno. Mislim...
Da vam kažem, ta velika topionica olova koja puši lancem
to mi je prišlo i ispričalo mi sva ta sranja o mom ocu,
to mi je pokvarilo godinu. Mislim, ne moram da saznam
da mi je tip koji mi je decenijama bio rupa
je zapravo Michael krvavi McIntire, znate.
Pa, nisam mogao ništa reći jer... Pa, znaš, to je...
Ne, ne možeš, zar ne? - Ne. - Ne bi trebalo da budeš srećan
u vezi sahrane Kovid-a, zar ne?
Ne. I pretpostavljam da smo, kad smo došli kući,
upravo smo se uhvatili pričajući o Artiju i...
Jebi ga, Arti je bio... On je bio... - Oh, bio je uznemiren.
Da, zato što je hteo da vidi telo. - Da, zato što je voleo svoju baku.
I hteo je da je dodirne.
Pa šta? Hteo sam da ga dodirnem, to je normalno.
Hteo je da okusi. - Ne kao... Ne govori to kao da je kanibal ili...
Nije hteo da ga sotira. Hteo je da vidi da li je mrtvo telo...
Šta? - Ima ukus kao živo telo. - Što je normalno, zar ne?
Sasvim normalno. Jebeno radoznalo, znatiželjno dete.
U svakom slučaju, mi... Imali smo sahranu, vratili smo se kući,
pričali smo o Arturu, skuvali smo čaj,
imali smo malo sira
i sledeće što znate, imali smo...
seksualni kontakt. - Treba li im reći šta je to?
Ne, ne moramo... - Ne, ne, ne. U redu.
Vidi, dovoljno je reći, u redu, jedan od nas je doživeo orgazam.
Ne moramo. Zašto? - Samo sam mislio da im je potrebno...
Zašto morate to da kažete? - Mislio sam da im je važno da znaju detalje.
To je bilo to, jednokratna.
Znate, sveli smo na dan, na situaciju.
Nećemo to ponovo raditi.
O, Bože, ne. Gotovo, prasak, gotovo. Šta ima na televiziji?
Da, i onda se život posle zaključavanja namešta
i jednostavno potpuno zaboravljamo na to. Stvari počinju da se menjaju,
znaš, možeš da vidiš ljude, možeš da ideš u restorane...
Ohrabrivali su vas da idete u restorane, bizarno.
Da. Kroz sve to nismo imali seks. - Ne. Ne. - Čak i jednom.
I mali Arti, da, vratio se u školu. Onda je ponovo izašao iz škole
jer je neko dete dobilo Kovida. I onda je bio unutra, a onda je izašao,
a onda je ponovo bio unutra, bilo je to kao prokleti jo-jo, da budem iskren.
Ali, poenta je da je bilo prostora
da to učinimo, da smo tako želeli.
A uopšte nismo, zar ne? - Ne. Mislim, radio sam, bio sam zauzet.
Da, i leto dolazi, pa jesen.
A onda je izgledalo kao da su ljudi to zaboravili
živeli smo u zemlji koja se držala zajedno bi shoestring and Sellotape,
i ljudi koji nemaju mogućnost da rade od kuće,
ljudi koji imaju usrane poslove i usranu platu,
ali moramo da pazimo na govna poput nas... - Ah. Pažljivo, druže!
Odjebi. Svet je još uvek pas koji jede pseto, ne kažem to.
Imajte ideju, za ime Hrista, nemoj samo da jedeš jebene piletine.
Oh, evo ga.
Poenta je, ni u jednom trenutku tokom svega ovoga
da li uopšte razmišljamo o seksu. Čak ni samo tamo,
kada počinje zaključavanje radi spašavanja Božića.
Još uvek to ne radimo, zar ne? - Bože, ne. Mislim, ne za milion godina.
Ne. I onda, tačno, objavljuju da je otkrivena vakcina.
I tek počinjemo da jebemo oranje kao tinejdžeri.
Iskreno, nemam pojma zašto. Kao...
Da li ga je najava pokrenula? Znaš. Da li je to fenomen zaključavanja?
Da li drugi ljudi ovo doživljavaju?
Možda zato što će vakcina poboljšati stvari?
Da, možda za tebe. - Kako to misliš? - Pa, mislim, neće biti
vakcinisati ljude u izbegličkim kampovima uskoro.
Evo nas, neka signalizacija vrline počne.
Ne, bogate zemlje će to iskoristiti.
Hej, vidite svi, dobra osoba je ovde!
Odjebi! Život i smrt ne bi trebalo da budu vezani za profit. - Sve se tiče profita.
I ne govori "profit" kao da je to nešto loše, u redu.
Šta mislite, kako su napravili vakcinu? Koristili su novac. - Oh. Pa, sve što znam
je da ćete dobiti vakcinu
mnogo pre bilo kog frontalnog radnika u Sijera Leoneu, i šta dođavola radiš?
Sutra bih istrčao tamo i uzeo ga da mogu. - Da. Ne, znam da bi.
Pobegao bi tamo sa svojom debelom jebenom torbicom, kao...
100%, shvatio bih to kao šut.
Uzeo bih ga dva puta, tri puta, jednom za vikend.
Zašto imam seks sa tobom?
Ne znam, to je poenta.
Uradili smo to u kuhinji jutros.
Preko mašine za pranje sudova. Mislim, to je nedokučivo.
Zašto bi išao u... - O čemu pričaš?
Previše delimo.
Sranje. Er... jesmo. Zaista mi je žao zbog toga.
Ne morate ulaziti u sve informacije. - Ne. Da, sve sitnice.
Ma hajde. - Izvinjavam se. - Koliko imaš godina?
Koliko imaš godina? - Jebeno...
Ne znači da smo svi odjednom, znate...
Ne! Ne. - Odjednom sva divna...
Ne! Apsolutno ne. - Dovei i sve to.
Sranje, ne. Ne, ne, ne, ne. To je kao, fizički je, zar ne?
Fizički. Čisto ugovorno, a?
Da. Zar ne? Da. - Da. Da! Da!
Nije da nismo odjednom u...
Jebote, ne! Isuse. - Ljubav ili...
kao kroz lale... - Nemoj. - Jebeno se držeći za ruke,
pletemo jedno drugome i jebeno... - I dalje mi je muka.
Da, i prizor na nju i dalje me tera da sama sebi ubodem noge.
Mislim, definitivno ne...
Da li ja?
Mislim da je... istina je, da li je to...
Još se borim sa majčinom smrću, znaš,
i... i... i možda vakcina,
kao, pokrenulo nešto, znaš.
Mislim, samo pomisao
da je imala, znaš, imala bi...
I samo nepravednost toga,
poput gluposti i...
Ova fizička stvar koja se događa među nama,
Mislim da je možda pomoglo. - Da.
Da, i za mene. - Ti takođe? - Da. Mislim da je tako.
Mislim da je seks pomogao.
Pa, da, seks, ali...
Znate, nije samo seks u pitanju kontakt... - Da, ne, jeste.
To je kontakt. To je kontakt.
I to je seks, ako sam iskren, znaš, za mene, lično.
I to nije samo vakcina to mi se zeza po glavi. Ja...
Ovo mi je zaista teško da priznam,
ali imam komplikovana osećanja prema mojoj sestri sada.
Mislim da me to donekle ohladilo.
I oseća se... oseća se užasno, znaš,
samo užasno, strašno. I ja...
Trebalo bi da osećam saosećanje prema njoj, ali osećam se stvarno ljuto,
kao da samo imam toliko besa. - Mislim da me je to malo opustilo.
I mrzim sebe što se osećam ovako.
Ali ako sam zaista iskren... - Samo praznim torbe.
Šta? - Šta?
Šta si rekao? - Ne, samo sam... - Za ime Boga! - Šalim se.
Šalio sam se. - "Pražnjenje torbi"? Ne šali se!
Stvarno mi je žao. - Isuse... mislim,
šta nije uredu sa tobom? - Rekao sam da mi je žao. - Uvek to radiš! - Iskreno Bogu,
Stvarno mi je žao. - Ne. Tek kad počinjem
misliti, ti uvek... - Ne radim uvek ništa. Taman kad počnem da razmišljam...
Šta tek kad počneš da razmišljaš?
Samo... ne odlazi.
Ne odlazi!
Pogođena je time.
Znam da ne izgleda, ali...
unutra, znaš...
tuga.
23. februar, 2021
Ne mogu da pobegnem od tog osećaja
da mi majka nije umrla, ona je ubijena.
Problem je što ljudi ne razumeju reč „eksponencijalna".
Oni misle da to znači "mnogo" ili "prilično brzo".
Gledate to na televiziji, znate, ili u lošim naučnofantastičnim filmovima.
"Dobri Bože, ova vanzemaljska masa raste eksponencijalno",
i mislite: "Oh, to je mnogo." Ali, hm,
vredi odvojiti vreme da shvatite...
matematiku eksponencijalnog rasta.
Dobro, pa ti...
Pa počneš sa jednim i udvostručiš ga, recimo, svaka 3 dana.
Dakle, udvostručujete ga svaka 3 dana.
Dakle, do kraja nedelje imate 4.
1 je postao 4 za nedelju dana.
Do kraja 2. nedelje imate 16.
Do kraja 3. nedelje imate 128.
I kako se mesec bliži kraju, imate 512.
To je posle samo 4 nedelje.
Dobro. Dakle, to je mnogo više od jednog, ali, znate,
ne toliko.
Ali ako nastavite,
5. nedelja vam daje 2.048.
6. vam daje 8.192.
7...
7. vam daje 65.536.
8. vam daje 262.144.
A ako odete još nedelju dana,
skoro pa prokleto blizu...
do... do... do 2 kalendarska meseca
od kada je sve ovo počelo,
dobijate 1.048.576.
Dakle, razlika između početka 1. nedelje i kraja 1. nedelje je 4.
I razlika između početka 9. nedelje
i kraja 9, nedelje
iznosi 786.432.
Dakle, isti broj dana,
veoma različiti brojevi.
Ovo, inače, nije ilustracija koronavirusa.
Ovo se nije dogodilo.
Znate, nismo baš otišli na 9 nedelja
pre prvog zaključavanja. Nije postojala samo jedna osoba
koji ga je doneo u zemlju.
To je verovatno čak 1.300 nula pacijenata.
I ovo ne uzima u obzir,
znate, napori pre karantina u borbi protiv virusa,
pratiti, ljudi menjaju ponašanje.
Ono što se zapravo dogodilo je,
to je daleko složenije od onoga što sam upravo uradio.
Ono što sam upravo uradio je...
ilustruju reč "eksponencijalna".
I to ne znači "sasvim brzo".
Ono što znači je...
To znači da je vreme važno.
Kaže se da smo uveli karantin nedelju dana ranije,
samo nedelju dana, da smo mogli spasiti 20.000 života.
Tako da mi se čini da je reč "eksponencijalna" nije shvaćeno.
Ali upravo sam vam to objasnila u...
Upravo sam vam objasnio u...
1', 34". I...
razumeš, zar ne?
Nije tako teško, zar ne?
U januaru 2020.
savez pružalaca nege
kontaktirali su Ministarstvo zdravlja i socijalne zaštite
i rekao,
"Šta treba da radimo sa ovim novim koronavirusom?"
I rečeno im je,
"Ništa. Ne čini ništa drugačije."
Oni su ih kontaktirali nedelju dana kasnije
i rekli su: „Šta bismo sada trebali da radimo?
"Mislim, da li bismo trebali biti, „Znate, treba li da se samoizoliramo?
„Treba li ograničiti posete"
"od porodice i prijatelja?" "Da li bismo trebali..."
"Da li bismo trebali biti, kao... Treba li nositi maske?"
Ovog puta im nije rečeno,
"Ništa." Ovog puta rečeno im je...
Pa, ovaj put im ništa nije rečeno.
Ovog puta im ništa nije rečeno.
Tek mesec dana kasnije
da im je dato uputstvo.
Ovo je kraj februara
a smernica je bila da oni,
"Ne morate da nosite maske"
"i malo je verovatno da će ljudi primati negu"
"u domovima za brigu će se zaraziti."
I to ću ponoviti. Ponoviću savet
iz Ministarstva zdravlja i socijalne zaštite,
"Ostaje malo verovatno da će ljudi primati negu"
"u domovima za brigu će se zaraziti."
Možete... Možete to pogledati. Njegovo...
Još će biti linkova za to.
A ovo je jedna nedelja
pre nego što se naš premijer šeta uokolo
samo hvaleći se rukovanjem
sa obolelima od koronavirusa.
A zatim Kraljevski koledž
ističe da ako se ne proveri,
virus bi mogao ubiti pola miliona ljudi,
a vlada je kao, "Oh... Oh, jebote, stvarno?"
"Oh, sranje. Jebiga."
A onda... onda nastupa panika.
NHS će biti preplavljen,
Bićemo kao Italija...
"O, molim te, Bože, ne daj da budemo Italija."
Ministri naređuju da se oslobodi 15.000 bolničkih kreveta,
i uputstva koja se daju bolnicama
je da ne bi trebalo da traje više od 3 sata.
Pa pacijente odvode iz bolnica
i bačeni su u domove za negu,
i ne testiraju se jer...
I opeću ovde citirati,
"da oboleli od Kovid-a mogu biti"
„bezbedno zbrinut u staračkim domovima".
Dakle, dok...
Dok NHS...
o teretu NHS-a se tako žestoko raspravljalo
i... i dok, znate, činjenica da nije bilo...
nema dovoljno zaštitne opreme za kretanje,
dok se o svemu tome raspravljalo,
domovi za brigu su dobili gotovo ništa.
Mislim, dobili su kapljice dok su cene skočile.
A neke lokalne vlasti su zapretile da će uskratiti novac
domovima za negu ako nisu prihvatili
potvrđene pacijente sa koronavirusom.
Pa su ih poslali na ova mesta
poput biološkog rata.
Bili su kao... poput ćebadi vezanih velikim boginjama.
U prvom zaključavanju kaže se da 40% ljudi
koji su umrli od koronavirusa bili su iz domova za negu. 40%.
Vidite, ne mogu pobeći od tog osećaja
da mi je majka ubijena.
I to ne kolima, pištoljem ili nožem,
ili šišmiša za kriket, pa čak i od virusa.
Bila je... Ubila ju je glupost.
Ubila ju je glupost. Ubila ju je...
tako što neko gleda u nešto što mu dolazi
brzinom teretnog voza i samo kao, "Oh, hajde samo..."
"samo da nastavimo, hoćemo li? Hajde samo..."
"Znaš, malo je..."
"To je pomalo jebeni dukerker duh, znaš",
"malo ukočena gornja usna. Nastavimo, starče."
A moja majka...
Moja mama...
Mislim, ovaj... Mislim da je to to.
Da li... Da li...
Zar ne? Skinuli ste to...
Sećate li se... kada smo trebali da idemo u karantin?
Trebali smo da idemo u karantin i... a onda nismo.
I oni su izašli i rekli:
znate, "Ne idite u klubove ili barove",
"ili... ili restorane, znate",
"osim ako jednostavno ne želite ili tako nešto."
To je bilo kada su, poput Španije i Francuske
i Litvaniji i Maleziji, svi su bili pod karantinom.
Da.
Je li to...
Je li to?
"Je li to"?
Ne mislim, "Je li to sve što možete sakupiti?" Mislim iskreno.
Ako imate više, imate pravo da kažete.
Oh da. Žao mi je, ne.
Ne, to... Da, to je to.
Da li ste dobro?
Ne, mislim da nije, zaista.
Dobro...
Ja... samo osećam da se nešto menja u meni,
znaš, osećam se kao da idem u mrak...
Samo malo mračno mesto.
Ah, tačno. Jebati. Hm...
Zašto ne smislimo nešto pozitivno?
Pozitivno? - Da, kao, zašto ne bismo
pokušajte da izađete iz sobe zbog pozitivne stvari?
Koja pozitivna stvar? - Ne znam. Hm...
Artur. Šta je sa Arturom? - Dobro. Šta je sa Arturom?
Zapravo, rekao je ovo je bilo zanimljivo pre neki dan.
On je stvarno pametan, zaista jeste.
To je cela ova evoluciona teorija. Ljudi kao plen.
Za šta znam da zvuči pomalo,
ali trpi me, u redu?
Cela ova evoluciona teorija kaže da,
daleko od ove slike imamo prve hominide kao veliki lovac,
zapravo je činjenica da smo bili plen,
to nam je pomoglo da ubrzamo naš razvoj.
A Artur je govorio da se to dešava i danas.
Govorio je da 50 ljudi godišnje u Tanzaniji
da ih pojedu lavovi.
I da u ovom selu postoji, kao,
leopard koji tako stoji iz visoke trave,
a onda kad seljani dođu da ga oteraju,
kružiće oko leđa i poješće nekoliko beba
koji su ostavljeni.
To je stvarno mračno.
Razmišljao sam o tome dok sam to govorio. Malo je mračno.
Možda onda nešto drugo. - Da. - Možeš li smisliti bilo šta? - Ja?
Da. - Oh. Uh...
Oh, Brekit, to se dogodilo, pa...
Hajdemo samo... na stranu toga, hoćemo li?
Oh, samo...
Hm...
Vaša kompanija. Da. - Moja kompanija se raspala.
Pa, mislim, bio si srećan zbog toga.
Ne govori to pred... Morao sam otpuštati ljude.
Oh, ne, ne mislim... nisam mislio...
Nisam srećan zbog toga. Morao sam otpustiti ljude,
i izgubio sam posao, a nemam ni novca.
Nisam srećan zbog toga. - Da - Siguran sam. Siguran sam u to.
Da, mislio sam... mislio sam na sangvinika.
Mislio sam na sangvinika.
Možda je ovo glupa ideja... - Ne, to nije glupa ideja!
Možda je. - Ne, dobro je. - Volim to.
Znaš? - Da. Hm... Da.
Uh... Oh, Mariama.
Mariama, mamina negovateljica, još uvek visi tamo.
Kako je to pozitivno? - Pa, nije... Koronavirus je još nije ubio.
Nemojte misliti da smo im čak rekli da je zaražena koronavirusom.
Sranje! Oh, da, jako joj je loše.
Zaista loše, zapravo. - Pa ipak, još nije umrla od toga,
pa to je pozitivno. Koji kurac! - Pokušavam da...
Moraćemo da se potrudimo mnogo više od toga.
To je tvoja ideja. Zašto ne pomisliš... - Zašto se onda ne venčamo?
Šta? - Znaš, idemo jebeno...
jebeno...
Hajdemo jebeno...
oženi se, dakle.
Prosiš li me to? - Da.
Da, zapravo jesam. - Je l' tako.
A tvoj predlog je, "Hajdemo jebeno... jebeno...
"Hajdemo se onda jebeno vjenčati"?
Nije Kits, reći ću vam to.
Da li to od mene tražite da kažem nešto pozitivno? Je li to... - Ne.
Ne. O, ne.
Apsolutno ne. Ne.
Možda malo. Zaista ne znam. Vidi, evo u čemu je stvar,
prošli smo kroz sve ove stvari, tačno.
A mi smo, ti i ja...
još uvek ovde.
Vov. To je... mislim,
to je nešto najromantičnije što mi je iko ikada rekao.
Jesi li to čuo u pesmi ili tako nešto?
Vidi, mnogo sam razmišljao o tome. Mnogo.
I mislim da...
Ne znam kako, zar ne, ali nekako,
Verovatno te volim. - Verovatno me voliš?
Volim te. Jebeno te volim.
I znam da to nema mnogo smisla jer... I ja vas mrzim...
ili sam proveo mnogo vremena mrzeći te, ali mislim da više ne znam.
Mislim da postoji šansa da smo nekako završili
na ovom mestu to je ljubav koja postoji mržnja.
I ljubav koja postoji izvan mržnje,
ne dolazi mnogo ljudi tamo.
Jebeno čudno mesto.
Jedinstven je.
To je krajnje retko
i izuzetno je lep.
Pa, da, mislim da bismo verovatno trebali...
jebeno se oženiti.
Samo mislim da... Pa, samo razmišljam o svom mentalnom stanju
sada, znaš, jer imam mnogo besa,
samo mnogo mržnje i... Ne, jer je vreme...
Ne, apsolutno, potpuno razumem.
Ali ako bismo... - Ne brini oko toga.
Ako bismo to zaboravili...
Ako bismo to uradili...
morali bismo to učiniti pod zastavama pokroviteljstva...
rigoroznog poštenja.
Apsolutno. Šta to znači?
Dobro.
Je l' tako.
To sam bio ja.
Pečurke.
Ubrao sam te pečurke i mislim...
Mislim da znam da sam ih izabrao. I...
Znao sam šta radim i učinio sam to da bih te povredio.
A onda sam ostao s tobom jer si bio otrovan.
A onda je došao Artur i...
Znaš, onda smo samo zaglavili...
zajedno.
Znam.
Šta?
Znam.
Znaš da sam ja brala pečurke? - Ne.
Znam da misliš da si brala pečurke,
ali nisi brala pečurke
jer sam ja brao pečurke.
Bio si takav kurac,
i video sam pečurke i pomislio,
"Oh, pitam se kako bi to bilo"
"da joj to stavim u fricassee"
"i gledaj jebeno..."
Ostalo znaš, već si to rekla.
Ali ti si ih pojeo.
Da, zaboravio sam da sam ih izabrao.
Dobro.
Hteo si da me otruješ? - Da.
I ti si htela da mene otruješ.
Ne, samo sam maštao o tome da te otrovam. - Koja je razlika?
Razlika je u jebenom trovanju!
Ja sam se otrovao.
I prestanimo to nazivati trovanjem, u redu? Mislim, ne ubija te,
samo te jako boli, pomalo.
Pa si hteo da me povrediš? Želeo si da me jako povrediš?
Da.
Zašto?
Zašto misliš?
Hodaš uokolo i kažeš mu: "Ja sam tako dobra osoba."
"Pogledaj kakva sam ja dobra osoba", "pogledajte šta radim za svoje bližnje."
Ali svaki dan si mi užasan.
Vi ste za mene potpuno isti.
Ali nikada te ne prezirem.
Jebeno te ponekad mrzim, ali nikad te ne prezirem.
To nije pošteno. - Šta je pošteno?
Rekli ste "iskrenost", to ste rekli.
Gledaš niz nos u mene, uvek si.
Vi niste dobra osoba.
Samo treba da čitate kao dobra osoba.
Vidite, razlog zašto ste mislili da si me otrovao svih tih godina
to je zato što ste zaista sposobni
da mi to učiniš i još mnogo toga.
Bar znam kad sam govno, ali ti,
ti si samo jebena usrana osoba koji ne mogu namirisati svoj jebeni smrad!
Izgleda dobro...
Mislim da sam tamo otišao daleko,
ali treba se držati toga...
to je zapravo bio predlog braka.
Je l' tako?
Sećate li se Nejtana?
Nju Forest fudž veirdo Nejtan?
Pa, Nejtan je zaista dobar u privlačenju drugih ljudi
da radi stvari umesto njega, otuda i laž.
I šta sada radi
da li vakciniše ljude, zar ne, kad još nije njihov red.
Ono što će učiniti je da će vas odvesti tamo dole, neposredno pre zatvaranja,
i on će to pitati kad im ostane nekoliko vakcina,
umesto da ih bacate u kantu, bi li vam ih umesto toga dali, molim vas.
Neprestano mu je jako jasno rečeno "ne".
I uzgred, on nije jedini koji to radi dole, zar ne,
ima gomila tih momaka dole
obično pokušavaju da se vakcinišu pre nego što odu.
Ali, Nejtan, tačno, Nejtan ima tajno oružje.
Vidite, on to zna minut pre zatvaranja
i ostalo im je nekoliko vakcina... Mislim, koji zdravstveni radnik
želi da ih kantira.
Izaći će i daće ih,
ali kad vide, kao, ne znam,
10 vas sedi tamo čekajući dve vakcine,
verovatno će nešto pitati u skladu sa,
"Da li neko od vas radi sa ugroženima?"
Proći će sekunda i niko ništa neće reći
jer ništa od ovih rupa zaista, zar ne?
Mislim, pravi negovatelji to dobijaju na drugom mestu.
Prođe još jedna sekunda i 10 umova počne da se utrkuje.
Zatim prođe treća sekunda,
i pametniji i, doduše, više prodajno usrano među grupom
počnu da shvataju da su samo jedna zlobna laž daleko
od vakcinacije. Vidite, do trenutka kada 4." dođe i prođe,
sve ove ruke skaču u vazduh, "Ja sam shite-icus", "Ne, ja sam shit-icus."
"Ne, ja sam sranje." U svakom slučaju, Nejtan to radi, zar ne?
On vam ovo govori. On kaže: "Drugo, oni postavljaju to pitanje",
"pucaš rukom u vazduh", "govoriš svoju podlu laž",
"hodaš u zgradi" "i dobićete ono zbog čega ste došli."
Nije nezakonito,
ali je mutno kao jebote. I...
Vidite, kad saznam da je ona...
razgovara sa Nejtanom...
Stvari među nama su bile
nije dobro od prijema gljiva.
Jebi me, ceo ovaj mesec je...
Dakle, njen posao, tačno, njen posao...
Uvek joj daje dodatne sate. I uvek joj govorim,
"Oh, za to morate biti plaćeni, to nije dobrotvorna organizacija."
Šta je smešno, jer je to dobrotvorna organizacija.
I obično je tamo do
7, 8, 9 sati noću, kad god.
Ali vidite, dolazi 5 sati, bum, prekinuće zumiranje.
Moglo bi biti sred sastanka, bum, završava zumiranje.
Usred rečenice, bum, završava se Zumiranje, desno.
Neće uzvraćati sestrine pozive.
Vidite, kad sam je pitao zašto, ona reče,
"Nemam nameru da gubim više od svog života na drugim ljudima".
Neće se ni boriti sa mnom.
Ona jebeno izlazi iz sobe.
Mislim, jedina osoba za
koju ima vremena je mali Arti. Pa čak i tada,
Ponekad je uhvatim kako ga gleda
kad se igra sa njim, i znam da razmišlja...
"Sve te godine..." znaš.
Ideš li gore, druže?
Radiš mi smešne stvari, sve ovo, znaš.
To i propast moje kompanije.
Ranije sam mislio, znaš, izgubiš posao,
odskačeš nazad.
Znaš, padaš, opet se vraćaš.
Ali ne mogu da ustanem, znate na šta mislim?
Grizem nokte.
Ne mogu prestati da naručujem voće preko interneta.
Juče sam plakala u kadi.
Kupatilo.
Mislim, nikad ne plačem, ali kupka?
Jebeno je patetično. Tako...
slobodno se može reći da jesam...
malo je nereda ovde sada, znaš.
Neće uzeti staro, znaš šta, sa Nejtanom
i pomislio sam, "Skrenuću s uma, imaću posla."
Pa večeras pečem katsu kari patlidžan.
Imam sve sastojke.
Spustio sam ih u isti Tesco lokal kao i ranije.
Znaš, mislim da nisam bio tamo
još pre prvog zaključavanja.
Međutim, tamo je sada toliko drugačije.
Znate, sva sredstva za dezinfekciju ruku, maske za lice.
Poslednji put kad sam bio tamo, pokupljeno je.
Bilo je to kao 7-Eleven u filmu katastrofe.
Ali sada je samo prepuno proizvoda i...
Kao što je sve jednostavno.
A igrači se šetaju
kao da ih je briga. I postoji jedan momak, tačno,
Bože, ovaj jebeni tip.
Kasne 20-te, tačno,
oprema za trčanje, slušalice,
kupovina u korpi, bez maske, kao, uopšte.
Gledam okolo i niko ga ne zaustavlja.
Ja sam kao... Ovaj tip, on je samo,
nije ga briga, zar ne?
Dakle, u svakom slučaju, on je u pecivu,
u redu, a on stoji sa svim hlebom ispred sebe,
a ispod njega je žena, ima uniformu
i slaže pita hleb,
i on je nad njom ovako, tačno, onako, onako.
Gledam ga, idem, "Previše si joj blizu, druže."
"Šta jebote nije u redu sa tobom?" "Zar ne shvataš ovo?"
Zato što nema izbora, ali da bude tamo, zar ne?
A ovaj tip ide...
Kao, on odlučuje: "Imaću cvetač od verande od oraha."
Mislim, mora da ga dobije, zar ne?
Verovatno će umreti ako to ne shvati.
Pa on radi ovo. Naginje se. Kao, naginje se, kao...
Tako, tako...
Jebote. Tako, kao, blizu nje
i ona, kao, ovde, tačno, ide,
"O, Bože, šta je ovo? Šta je ovo?"
Ona to može osetiti
jer je ovo blizu normalnih vremena, zar ne,
Mislim, kao, granično neprikladno,
ali ovih dana, bez maske, mislim...
Jebi me. Dakle, ovaj momak, tačno,
on kaže: "Hmm." Ode...
Doseže... Lice, kao, tamo, desno.
Izvlači cvetač od orahovog hleba,
stisne ga, zapravo. "Ne, ne taj."
Vraća ga, poseže za drugim.
Ona je tamo, diše. Iznosi to...
"O, da, ljupko."
I on trči dalje. A ja se jebem, kao...
Jebeno se dimam, zar ne, besnim, vreo.
Tako sam pun ovih stvari da sam se našao pred ovom ženom, tačno...
Jer moram nešto da kažem ovoj ženi. I to je... ona.
Žena na koju sam vikao. To je žena koju sam ponizio.
Ima masku, ali mogu reći da je to ona.
I ona zna da sam to ja, zar ne.
A ona samo kaže: "Mogu li vam pomoći, ser?"
A ja nemam ništa...
dok konačno...
"Žao mi je."
"Tako mi je žao."
Ona kaže: "Šta vam je žao, ser?"
I ne mogu reći jer...
jer jebeno jednostavno ne mogu, zar ne?
Umesto toga, ja idem: "Hvala vam na ovome."
"Za sve."
"Za sve što radite, za to što nas sve održava."
"Za rizike koje preuzimate i za ono što jeste."
Ona kaže: "Šta sam ja, ser?"
I idem,
"Vi ste heroj. Vi ste heroj."
A ona kaže: "Ja sam samo neko" "za to je potreban posao, ser."
I do ovog trenutka, ja već plačem, zar ne,
Mislim, ne zapravo, već iznutra.
I želim ovoj ženi nešto da dam, pa kažem...
"Biće drugačije."
Ona kaže: "Šta će biti drugačije?"
A ja kažem: "Svet".
„Ljudi poput tebe bićete cenjeni.
"Nećemo se vratiti na staro", „vrednovanje pogrešnih stvari",
„poput izvršnih direktora, časopisa ili uticajnih brendova",
„ljudi čiji poslovi nisu važni". Ona kaže: "Misliš na ljude poput tebe?"
"Da. Da, ljudi me vole."
"To će se promeniti."
"Setićemo se."
Ona kaže: "Ne, nećeš. Zaboravićeš."
"I svet se neće promeniti."
I ne govorim ništa jer
Mislim da je možda u pravu.
Znam da je u pravu.
Ona kaže: "Mogu li vam pomoći još sa nečim, ser?"
I želim da kažem nešto važno.
Želim da kažem jednu stvar u svom životu koja je važna
i želim to da joj kažem, odmah,
ali jedino što je važno u mom životu je otišlo.
Zato samo odmahujem glavom, znaš na šta mislim.
I ona se vraća zalihama pita hleba
i tiho spasavajući sve naše živote za nešto iznad minimalne zarade.
I...
Nisam usrana osoba.
Znam. Samo sam reagovao
kad sam to rekao. - Sve vreme.
Nisam stalno usrana osoba.
Ali ponekad jesam.
A ti nisi dobra osoba.
Pa, većinu vremena,
zaista, zaista, uopšte.
Ali ponekad jesi. - Hvala, pretpostavljam.
Ja... moram da napravim...
Mnogo sam razmišljao o ovome i moram da napravim...
Ljudi su... kao, "Kad se vratimo u normalu",
"'Kad se sve vrati u normalu."
"Uskoro će to biti normalno."
Ne želim da se vratim u normalu. Zaista ne znam.
Mislim, šta je tako sjajno u tome kako su stvari bile?
Samo jedno drugom za grlo. Samo smo bili...
Svi jedni drugima za grlo
nad najmanjom stvari, sve vreme.
I moram da napravim
zaista drastična promena.
Da li razumeš? - Da.
Da, mislim da znam.
Samo želim novi život.
Znaš, ne mogu da se vratim na staro, stvarno ne mogu.
A da bih to uradio, moram da napravim drastičnu...
Ne, ne, ne. Vidi, u redu je. U redu je.
Potpuno razumem. 100%.
Ti plačeš? - Ne plačem. Ne plačem jebeno, u redu!
To je plakanje. Zašto ti... - Ne, nisam...
Zašto misliš? U redu, propao sam!
'Naravno da ću jebeno plakati. Ovo, ono što radimo,
ne znači mi ništa, u redu? Shvatam, zaista. Shvatam.
Možda je ovo najpametnija stvar koju smo ikada uradili
i trebali smo to učiniti godinama, ali ja nisam neki
ledena kraljica smrznutog srca sa srcem od trulog granita, zar ne?
Zašto imaš Arturovu jaknu? - Do kurca!
Gledaj, hajde...
Hajde da se razdvojimo. U redu, uradimo to,
ali zaista me boli.
I ja ću jebeno plakati
a ti ćeš jebeno gledati.
Ne razdvajamo se.
Šta? - Ne razdvajamo se.
Zašto mislite da se razdvajamo? - Upravo ste rekli da smo...
Nisam rekao da se razdvajamo. - Šta si onda rekla?
Rekao sam: "Nemojmo se venčati." Ja...
Ne, nisi. - To je sve što sam rekao.
Rekao sam: "Nemojmo se venčati." Ja... - Ne, nisi.
Nikada niste rekli reč "brak". Reč "brak" nikada nije izašla iz vaših usta.
Zar ne?
To je ono što sam mislio. - To ste mislili?
Mislio sam da ne idemo...
Mislio sam "nemojmo se venčati, nemojmo..."
Nisam mislio, ne, "nemojmo biti zajedno."
Mislio sam "nemojmo se venčati".
Mislim, na šta si dovraga mislio?
Šta ti prolazi kroz glavu? Da li ste gledali...
gledaš jebenog Bridgertona ili tako nešto? Ja samo...
Kažem... kažem, "budimo zajedno".
Dobro? Ali samo na lep način!
Ako možemo.
Svi su stalno ljuti jedno na drugo,
ali svi smo isti. Svi nosimo istu odeću,
jedemo istu hranu, slušamo istu muziku,
pijemo ista glupa pića,
gledamo iste programe.
Samo cela ljudska rasa
je, kao, trčanje jedno prema drugom brzinom svetlosti, vičući,
"Odjebi od mene." I ja... Ne mogu više tako.
Nisam, ne posle svega ovoga.
Hej, druže. Š'a ima? Jesi li dobro?
Bravo mali. Ideš da se igraš? Idi ti da se igraš.
Spremiću večeru. 10', u redu?
Katsu kari patlidžan, baš onakav kakav volite.
Zapravo sam na internetu pronašao malu marinadu. - Ne volim patlidžane.
Šta? - Šta? - Ne volim patlidžane.
Fantastičan. Fantastičan.
Samo ću to baciti u kantu.
Aah! Jebote.
Zbogom, patlidžan. Zdravo, riba i čips.
U vrtu je mrtvi papagaj.
Ima li mrtvog papagaja? - Da.
U našoj bašti? - Da.
Jesi li siguran da je papagaj? Mislim da ovde nema papagaja.
Mogu li ga uneti? - Ne. Ne. Ne, druže.
Možda je najbolje ostaviti to napolju, a?
Samo ću gledati kako se raspada. - Da.
Ili ga možete baciti u grmlje,
neka ga lisice pojedu.
I to je dobro. - Mm.
Jeste li vas dvoje dobro? - Da.
Da. Da, super smo. - Da. - Zaista smo super.
Hej.
Evo, zašto se ne odeš napolje da se igraš, druže? Samo 2 ", Ok?
Ne prezirem te.
To je strašno reći.
Nisam primio vakcinu.
Čekaj šta? - Ne.
Pa, kako... U redu. Dobro.
Nedeljama si se trudio otkad si saznali. Mislim...
Nedeljama si se trudio otkad si saznao. Mislim...
Ko si dođavola ti da mi sudiš? Ti!
Bila sam tamo sa Nejtanom, bila sam spremna i...
Izlazi momak i kaže:
"Ima li ovde nekoga ko se brine o ugroženima?" I...
tvoje glupo lice
samo mi je došlo u glavu i otišla sam.
Otišla sam jer sam brinula o tome šta bi mislio o meni.
Zbog mene?
Ono što osećam prema tebi, to je...
Tako je čudno.
I to je uznemirujuće i iritantno
i ponekad depresivno, ali to je neka vrsta ljubavi.
Pokušavaš li da mi kažeš da me voliš?
Ne, pokušavam da kažem da te volim.
I samo te pitam, je li to dovoljno?
Hoćeš li sa mnom da vidiš mrtvog papagaja?
Da.
Da, mislim da znam.
# Nekada je postojao brod koji je izlazio na more
# Ime broda je Bili of Tea
# Razneli vetrovi Njen luk se spustio
# Oh duvaj, momci nasilnici, duvaj Huh
# Uskoro će Vellerman doći
# Da nam donese šećer i čaj i rum
# Jednog dana, kada se jezik završi
# Uzećemo odsustvo i otići
# Uskoro će Vellerman doći
# Da nam donese šećer i čaj i rum
# Jednog dana, kada se jezik završi
# Uzećemo odsustvo i otići
# Nije bila udaljena dve nedelje od obale
# Kad joj je dole probušio desni kit
# Kapetan je pozvao sve ruke i opsovao
# Uzeo bi tog kita. Huh
# Uskoro će Vellerman doći
# Da nam donese šećer i čaj i rum
# Jednog dana, kada se jezik završi
# Uzećemo odsustvo i otići
# Uskoro će Vellerman doći
# Da nam donese šećer i čaj i rum
# Jednog dana, kada se jezik završi
# Uzećemo odsustvo i otići
# Uskoro će Vellerman doći
# Da nam donese šećer i čaj i rum
# Jednog dana, kada se jezik završi
# Uzećemo odsustvo i otići
# Nije bila udaljena dve nedelje od obale
# Kad joj je dole probušio desni kit
# Kapetan je pozvao sve ruke i opsovao
# Uzeo bi tog kita. Huh
# Uskoro će Vellerman doći
# Da nam donese šećer i čaj i rum
# Jednog dana, kada se jezik završi
# Uzećemo odsustvo i otići
# Pre nego što je čamac udario u vodu
# Kitov rep se podigao i uhvatio je
# Sve ruke u stranu Harpooned i borili su se s njom
# Kad je zaronila nisko Huh
# Uskoro će Vellerman doći
# Da nam donese šećer i čaj i rum
# Jednog dana, kada se jezik završi
# Uzećemo odsustvo i otići
# Uskoro će Vellerman doći
# Da nam donese šećer i čaj i rum
# Jednog dana, kada se jezik završi
# Uzećemo odsustvo i otići.
Preveo: suadnovic