‫הגעתם.‬
‫טוב, חברים, עכשיו נראה סרט.‬
‫אני רוצה שכולם יצפו בו.‬
‫שמעתם את פיליפ, ילדים.‬
‫כולם צריכים לצפות.‬
‫תישארו בתחתונים.‬
‫אתם אוהבים את מה שאתם רואים, חבר'ה?‬
‫אני רואה שם זקפה? משהו זז?‬
‫קדימה, תהיה גבר!‬
‫עומד לו! עומד לו!‬
‫די!‬
‫ואריק...‬
‫הוא היה שם.‬
‫אפשר לומר שחוסר התקשורת‬ ‫של וו' הפך לאמצעי רטורי.‬
‫כן, אבל השאלה עדיין נשאלת.‬ ‫האם זאת הייתה אסטרטגיה מודעת?‬
‫במקרה שלו, סביר שלא.‬
‫יכול להיות שהוא פשוט היה במקום הלא נכון,‬
‫ומקומו בהיסטוריה העולמית נקבע במקרה.‬
‫- מה שלומך? -‬
‫מי יודע?‬
‫לא אנחנו.‬
‫זה הכול. תודה.‬ ‫-תודה לך.‬
‫אני פשוט עייף.‬
‫תודה רבה להנרי ולוולטר.‬
‫היה בסדר, אבל החלק השני היה קצת יותר קשה.‬
‫כאן, זאת אומרת, אני לא יודעת.‬
‫מה אתה חושב‬ ‫שאני צריך ללבוש? ליום ההולדת שלך.‬
‫יש קוד לבוש? מה אתה תלבש?‬
‫אני...‬
‫חליפה, כנראה.‬
‫חליפה?‬
‫כן.‬
‫בסדר. שחורה או מה?‬
‫הלו? מה קורה איתך?‬
‫כלום. אני סתם... עייף.‬
‫- דרך המלך -‬
‫אוגוסט! מה קורה?‬
‫היי, גבר, אנחנו עובדים‬ ‫על המועמדויות שלנו לתארים.‬
‫היה לך זמן להסתכל על זה?‬ ‫-לא.‬
‫הנה.‬
‫"חיית המסיבות של השכבה".‬
‫""אגדת השכבה", "סוציאליסט השכבה".‬
‫"מיובא..."‬
‫מה...?‬
‫אתה יודע, מהגר או מישהו שמתלבש כמו עני.‬
‫מרואן חשב שזה קורע מצחוק, נכון?‬
‫כן, די מצחיק.‬
‫זה באמת חכם?‬
‫יכול להיות שאני הכי משעמם אי פעם,‬
‫אבל מה אם מישהו מבחוץ ישמע על זה?‬
‫בחייך, אוגוסט, זה נגמר.‬
‫אתה חושב שהיו מחזירים לנו את הטלפונים‬ ‫ומאשרים את הארוחת החגיגית‬
‫אם הם לא היו בטוחים שניצחנו?‬
‫טוב, שיהיה.‬
‫תעשו מה שבא לכם.‬
‫אני לא אוכל לבוא.‬
‫מה? לאן אתה הולך?‬
‫ליום ההולדת של וילה.‬
‫אנחנו חוגגים אותו בטירה.‬
‫אז לא תהיה במסיבה?‬
‫לא.‬
‫זה משהו משפחתי, נכון?‬
‫קצת יותר חשוב.‬ ‫-בסדר...‬
‫אבל בהצלחה, ותיהנו.‬
‫סליחה שאני מפריעה לכם בארוחת הצהריים,‬
‫אבל זה נוגע לשכבת י'.‬
‫בארוחה החגיגית‬ ‫של שכבת י"ב בסוף השבוע...‬
‫אוי, אלוהים.‬
‫חילקתי אתכן לשלוש קבוצות,‬
‫כיוון ששכבת י' אחראית על ההגשה.‬
‫קבוצה מס' 1, מנות פתיחה ואפריטיפים,‬
‫פרדריקה, אדית, לואיס ומדיסון.‬
‫קבוצה מס' 2, המנה העיקרית,‬
‫אגנס, סופיה, פרווין וסטלה.‬
‫אם היא תרגיש יותר טוב. היא חולה כרגע.‬
‫בואי נקווה. אנחנו נצטרך כל עזרה אפשרית.‬
‫קבוצה מס' 3 תטפל בקינוח.‬
‫מיכאלה, פליס ושרה.‬
‫טוב, אל תשכחו.‬
‫אפשר להתחלף אם את רוצה.‬
‫את לא חייבת להיות עם שרה.‬
‫לא, זה בסדר.‬
‫את בטוחה?‬ ‫-כן. אין בעיה.‬
‫בסדר.‬
‫כאילו, אתן יכולות לדמיין‬ ‫כמה חמודות נהיה במדים שלנו?‬
‫רגע, נלבש מדים?‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫הכנתי לנו אוכל. הלזניה של סבתא.‬
‫וכיבסתי את הבגדים שלך‬ ‫עם נוזל כביסה בלי ריח, כמו שאת אוהבת.‬
‫איך היה בבית הספר?‬
‫אתה על משהו?‬
‫מה?‬
‫אסור לי להיות קצת שמח אחרי יום פרודוקטיבי?‬
‫הא?‬
‫טוב, הלכתי לרופא וקיבלתי תרופה חדשה.‬
‫אמרת שאתה לא סובל את התרופות האלה.‬
‫אבל זה לא טוב אם הדבר היחיד‬ ‫שאני מצליח לעשות ביום שלם‬
‫הוא לעזור לך לנהוג.‬ ‫אני צריך לעבוד ולשלם חשבונות.‬
‫אם מפריע לך שאני פה,‬ ‫אני יכולה לחזור לגור עם אמא.‬
‫לא, להפך. אני ממש שמח שאת פה.‬
‫אני איפגש עם הרופא שוב‬ ‫בעוד חודש, אז אל תדאגי.‬
‫תקשיבי, חשבתי על מבחן הנהיגה שלך.‬
‫את יכולה להסיע אותי לשם,‬ ‫פעם אחת אחרונה, כדי להתגבר על הלחץ.‬
‫בסדר?‬
‫היי, בן.‬ ‫-היי. זה זמן לא טוב?‬
‫לא, לא, אני סתם יושב פה וקורא.‬
‫מה שלום אמא?‬
‫אהה...‬
‫זה מה שיש.‬
‫אבל היא ממש מחכה לביקור שלך בסוף השבוע.‬
‫באמת?‬
‫ודאי.‬
‫מזמן לא דיברתי איתה.‬
‫אני חושב שהיא מנסה להסתיר ממך את כל זה.‬
‫אז אל תדאג.‬
‫אתה יודע כמה קשה לה להראות... חולשה.‬
‫אריק... היה כזה פעם?‬
‫חלש?‬
‫כן.‬
‫לכל אחד יש חולשות, בן,‬
‫אבל קשה לזכור את החולשות של אריק.‬
‫הוא היה כל כך...‬
‫כל כך מלא שמחת חיים.‬
‫לא הייתה בתוכו אפלה כזאת.‬
‫הוא היה מושלם, לא?‬
‫כן, הוא באמת היה.‬
‫הוא באמת היה.‬
‫אני...‬
‫שמעתי משהו...‬
‫שקשור אליו.‬
‫חכה רגע, בן. פתוח!‬
‫הבנתי. רק רגע, בבקשה.‬
‫אני יכול לחזור אליך אחר כך?‬
‫אולי נדבר בסוף השבוע?‬
‫יופי, בוא נעשה את זה.‬
‫יהיה כיף לחגוג איתך.‬
‫וגם לפגוש את סימון.‬
‫לילה טוב, בן.‬ ‫-לילה טוב.‬
‫תמסור לאמא דרישת שלום.‬
‫- סימון -‬
‫אני לא יכול לענות כרגע, אז תשאירו הודעה...‬
‫"בחום רך ומלא חיים‬
‫"בכל אשר מת‬
‫"קרני השמש ייגעו‬
‫"והכול ייוולד מחדש"‬
‫זה היה בסדר, נראה לי.‬
‫סימון, אני...‬
‫אני מתכוון לפרוש מהמקהלה.‬
‫מה? רק הצטרפת.‬
‫כן, אבל ממש לא נוח לי להופיע.‬
‫זה פשוט לא אני, ו...‬
‫המגבלות כבר הוסרו,‬ ‫אז אין באמת טעם שאמשיך לבוא.‬
‫תהיה כן, בבקשה, ותגיד לי אם עשיתי משהו.‬
‫כי יש לי תחושה שאתה חושב שאני...‬
‫סוג של מטרד, כי אני שואל‬ ‫על יום ההולדת שלך, או משהו כזה.‬
‫אבל אני עושה את זה בשבילך.‬
‫אתה לא מטרד.‬
‫בסדר, אז מה קרה?‬
‫יהיה נחמד אם תוכל...‬
‫לדבר איתי, כי אני לא מבין.‬
‫אריק השתתף...‬
‫הזובור. הוא היה אחד‬ ‫מתלמידי י"ב שארגנו אותו.‬
‫אתה מתכוון...‬
‫לפורנו?‬
‫כן, ובדיוק בגלל זה לא אמרתי כלום.‬
‫כי אני לא יודע איך אני מרגיש.‬
‫אני ממש לא צריך שגם אתה תשפוט אותי.‬
‫לא אמרתי כלום.‬ ‫-אני רואה מה אתה חושב!‬
‫מה אני חושב?‬
‫שהוא היה הומופוב ולא עמד לצד החלשים!‬
‫שהוא לא היה אוהב‬ ‫את זה שאני איתך, או את מי שאני!‬
‫זה לא בהכרח נכון.‬
‫אולי זה לא כל כך מוזר שהוא נסחף לזה‬
‫אם כל השאר עשו את זה וחשבו שזה נורמלי.‬
‫אולי הוא נכנע ללחץ חברתי. אתה לא יודע.‬
‫אם יש משהו שלמדתי‬ ‫מכל מה שקרה איתי ועם שרה,‬
‫זה שאחים יכולים גם לפשל.‬
‫ולאכזב.‬
‫אני פשוט חושב שאתה צריך להתרגל לרעיון‬
‫שאולי אריק לא היה מושלם.‬
‫אבל רגע, מה...‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫מה?‬
‫אתה לא יכול להשוות‬ ‫את אריק לשרה. אין לך זכות.‬
‫זה לא מה שעשיתי.‬
‫זה כן.‬ ‫-לא.‬
‫כרגע עשית את זה. אחרת למה בדיוק התכוונת?‬
‫שגם שרה לא מושלמת.‬
‫פאק...‬ ‫-אבל היא ניסתה לעשות משהו טוב.‬
‫עזוב, אני לא יכול.‬
‫אפשר...?‬ ‫-אני לא יכול, סימון.‬
‫אנחנו יכולים לדבר?‬
‫היי.‬
‫קרה משהו?‬
‫לא, שרה.‬
‫היי, הגעתם למיקה. אני לא יכול לדבר כרגע,‬
‫אבל תשאירו הודעה או סמס,‬ ‫ואני אחזור אליכם.‬
‫היי. איפה אתה? אתה בדרך?‬
‫אם אתה לא יכול לבוא, תודיע לי.‬
‫יש לי מבחן נהיגה בעוד חצי שעה,‬ ‫והאוטובוס יוצא רק בעוד 20 דקות,‬
‫אז אתה ממש חייב לבוא.‬
‫כן. תתקשר אליי.‬
‫היי, זאת שוב שרה.‬
‫אתה בדרך? תתקשר אליי.‬
‫היי. איפה אתה?‬
‫אני חייבת לדעת אם אתה בדרך, כי...‬
‫טוב, תתקשר אליי. ביי.‬
‫פאק.‬
‫אני באמת לא חושבת שסימון התכוון לפגוע בך.‬
‫הוא בטח היה פשוט בהלם.‬
‫כן, כנראה, אבל...‬
‫אני ממש שמחה שסיפרת לי.‬
‫אני ממש רוצה לדעת‬ ‫מה אמיתי ומה לא בכל הסיפור הזה.‬
‫איתך זה אחרת, כי הכרת את אריק.‬
‫ראית את הצדדים הטובים שלו.‬
‫סימון לא ראה אותם.‬
‫אני פשוט לא יכול להיות הוא.‬
‫אריק היה זה ש...‬
‫הוא היה הגיוני, זה שיכולתי‬ ‫לסמוך עליו. הוא היה אחי, ועכשיו...‬
‫עכשיו אני אפילו לא בטוח‬ ‫שהוא היה אוהב אותי.‬
‫ברור שכן.‬
‫אבל...‬
‫אפשר לדבר על משהו אחר?‬
‫בטח.‬
‫לק לציפורניים.‬
‫מה דעתך על סגול עם נצנצים?‬
‫סגול זה טוב.‬
‫היי. סליחה.‬
‫שרה אריקסון?‬
‫כן, נכון. סליחה שאיחרתי.‬ ‫-הגעת ממש ברגע האחרון.‬
‫יש לך תעודה מזהה?‬ ‫-כן.‬
‫סליחה.‬
‫תודה.‬
‫כן, תודה.‬
‫את יכולה להיכנס.‬
‫בסדר, עכשיו נעלה לכביש המהיר.‬
‫תיסעי בבקשה לפי השלטים לכיוון ביארשטה.‬
‫בסדר, את יכולה לנסוע.‬
‫וואו! נראה מושלם!‬
‫תודה, אמא.‬
‫מה? לא אהבת?‬
‫אפשר להחזיר אותו אם אתה רוצה.‬
‫לא, לא, הוא נחמד מאוד.‬
‫בסדר.‬
‫קרה משהו?‬
‫אני פשוט לא יודע אם זה יקרה.‬
‫רבנו, סוג אפשר להגיד.‬
‫אני תמיד מנסה להיות שם בשבילו.‬
‫אבל לא משנה מה אני עושה,‬
‫זה תמיד משתבש.‬
‫אהוב...‬
‫אתה לא עושה שום דבר רע.‬
‫יודע מה?‬
‫אני חושבת שהוא בחור ממש נהדר.‬
‫החיים שלו והמצב שלו הם מה שהם.‬
‫אבל אהבה...‬
‫לא אמורה להיות כל כך קשה.‬
‫במיוחד כשאתה כל כך צעיר.‬
‫אל תשכח את זה, סימון.‬
‫מה זה היה?‬
‫עברתי.‬
‫את הטסט.‬
‫אבל אבא...‬
‫כאילו...‬
‫הוא היה אמור להסיע אותי לשם. הוא הבטיח.‬
‫אבל במקום זה הוא שתה בירה עם חברים שלו.‬
‫לא יודעת, לא חשבתי שזה...‬
‫חשבתי שיהיה בסדר...‬
‫אני לא יודעת מה חשבתי לעצמי,‬ ‫אבל זה ממש פוגע!‬
‫שרה...‬
‫אני מצטערת, סימון.‬
‫אני מצטערת.‬
‫אני ממש מצטערת.‬
‫אני יודע.‬
‫ואני סולח לך.‬
‫- וילהלם:‬ ‫אני מצטער! הכול השתבש לגמרי. -‬
‫- אני ממש מצטער.‬ ‫אני ממש רוצה שתהיה שם מחר... -‬
‫- אבל אם התחרטת, זה בסדר. -‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫הנה החליפה ליום ההולדת שלך.‬
‫תודה.‬ ‫-אין בעד מה.‬
‫מהר! הכול צריך להיות מוכן בעוד חצי שעה.‬
‫הקבוצה הראשונה... רדו משם.‬
‫הקבוצה השנייה יכולה לבוא איתי.‬
‫היי.‬
‫פה.‬
‫והקטנים בחוץ.‬ ‫-בדיוק.‬
‫להב הסכין לכיוון הצלחת.‬
‫כן.‬
‫יש עוד שמיר או שזה הכול?‬
‫לא, יש עוד.‬
‫אני אסדר את הסכו"ם.‬ ‫-יופי.‬
‫נחמד.‬
‫"יום הולדת שמח‬
‫"יום הולדת לווילה‬
‫"יום הולדת שמח"‬
‫תודה.‬
‫איך נכנסת?‬
‫הייתי צריך רק לשחד את מולין.‬
‫כי...‬
‫אם אף אחד לא ישיר לך הבוקר,‬
‫לא תרגיש שיש לך יום הולדת.‬
‫רוצה להביע משאלה?‬
‫יפה.‬
‫אל תקמט אותו.‬
‫יפה מאוד.‬
‫הכול בסדר בינינו?‬
‫כן. תודה על ההודעה.‬
‫חכה רגע.‬
‫זאת המתנה שלך.‬
‫אבל אני מבטיח להביא לך גם מתנה אמיתית.‬
‫פשוט לא היה לי עדיין זמן לסיים אותה.‬
‫היא מושלמת.‬
‫תודה.‬
‫הנה הם.‬
‫יום הולדת שמח, יורש העצר.‬
‫תודה, פארימה.‬
‫יום הולדת שמח, יורש העצר.‬
‫כן. חברי ועד המנהלים כבר יהיו שם כשנגיע.‬
‫יהיה זמן לצילומים ומפגש חברתי קצר.‬
‫אני אישאר קרובה, כמובן,‬
‫ואעזור לך עם השמות‬ ‫ועם נושאי שיחה, אם תצטרך.‬
‫סימון, אני אראה לך‬ ‫איפה תוכל לחכות בינתיים.‬
‫בסדר.‬
‫איחרנו ברבע שעה, אבל זה לא משנה.‬
‫שעתיים?‬ ‫-נקדים את זה.‬
‫היי.‬
‫אולי היה טיפשי מצדי לספר לך על אריק.‬
‫בטח היה קשה לשמוע את זה.‬
‫אתם מרגישים מוכנים? וילהלם?‬
‫בבקשה.‬
‫היי, וילהלם. נעים מאוד.‬ ‫-היי, שרלוט.‬
‫אוגוסט הורן אוף ארמס.‬
‫קרל-יוהן. תודה על זמנך.‬ ‫-שלום.‬
‫נדמה לי שכבר נפגשנו.‬
‫תודה שבאתם.‬
‫שלום לך.‬ ‫-קלאס-יורן.‬
‫היי, לי קוראים וילהלם.‬
‫היי, ג'וי. נעים מאוד.‬
‫והפרחים בשביל...‬
‫תודה. יפה מצדך.‬
‫וואו! אתה יותר טוב ממני.‬
‫בסדר, בואו נסתדר לצילומים ליד הקיר ההוא.‬
‫הולך טוב.‬ ‫-נעים מאוד, אוגוסט.‬
‫כן, ותחייכו.‬
‫תתקרבו כמה שיותר.‬
‫טוב מאוד. תעמדו קצת יותר קרוב.‬
‫כן, הפסקתי לרכוב על סוסים‬ ‫לפני כמה שנים, כשהתחלתי את התיכון,‬
‫אבל אני אשמח לחזור לזה.‬ ‫-תחייכו.‬
‫החיוך הכי גדול שיש.‬
‫אחת, שתיים, שלוש...‬
‫היי.‬
‫מה שלומך?‬
‫הלך טוב.‬
‫בהחלט.‬
‫רוצה?‬
‫זה טעים.‬
‫תודה, אבל אני יכול לאכול‬
‫רק את מה שהשף של החצר מכין לאירועים.‬
‫למה?‬
‫מחשש להרעלה.‬
‫יורש העצר, סימון...‬
‫צריך ללכת.‬
‫פארימה, לא מעניין אותי‬ ‫מה אמא ואבא מנסים להשיג‬
‫בזה שאוגוסט יהיה בארוחה שלי.‬ ‫אני מסרב! בסדר?‬
‫או שהוא יחזור להילרסקה, או שאני אחזור.‬
‫בסדר.‬
‫מולין, תדאגי שמישהו‬ ‫ילווה את יורש העצר ואת סימון לטירה?‬
‫בהחלט.‬ ‫-יופי.‬
‫אני לא אוהב את זה, אבל...‬
‫סליחה.‬
‫-איזה יופי!‬
‫תודה על השיחה.‬ ‫-בשמחה.‬
‫תקשיב.‬ ‫-כן?‬
‫אני יודעת שיש מתח בינך לבין יורש העצר,‬
‫אז אתה לא חייב לבוא לטירה.‬
‫מסיימים את הלימודים רק פעם אחת, נכון?‬
‫יופי. אני אדאג להסעה.‬ ‫-תודה.‬
‫אלגנטי בטירוף.‬
‫לחיי העתיד.‬
‫"אנו כה שמחים‬
‫"שנולדת‬ ‫הידד‬
‫"שנולדת היום‬
‫"וכל המתנות‬
‫"שאתה רואה‬ ‫הן בשבילך‬
‫"כל המתנות‬ ‫הן בשבילך"‬
‫שיר של גרודן בול.‬
‫"אנו כה שמחים"‬
‫גרודן בול?‬ ‫וקאלה סטרופ.‬
‫מהסרטים המצוירים.‬
‫זאת מסורת משפחתית.‬
‫מזל טוב, וילהלם היקר,‬
‫שלא רק מלאו לו 17 שנים,‬
‫אלא גם השלים את המשימה הראשונה שלו‬
‫בלי אמא ואבא.‬
‫אנחנו גאים בך מאוד.‬
‫אז...‬
‫ארבע קריאות הידד‬ ‫לכבוד יום ההולדת שלו! האח...‬
‫הידד! הידד! הידד! הידד!‬
‫הידד.‬
‫תודה לכולם.‬
‫מזל טוב.‬ ‫-תודה, אבא.‬
‫אוי, מותק.‬
‫מה שלומך?‬
‫בסדר.‬
‫איזה יופי, סימון...‬ ‫-כן!‬
‫...שאתה איתנו היום. ברוך הבא.‬
‫תודה.‬
‫העונג כולו שלנו.‬ ‫-תודה על האירוח.‬
‫כן, כן.‬
‫השנה תהיה חגיגה קטנה יחסית,‬
‫אבל בפעם הבאה‬ ‫נחגוג את יום וילהלם הרשמי הראשון.‬
‫"יום וילהלם"?‬
‫כן, גם העם ירצה לחגוג לכבוד יורש העצר שלו.‬
‫אז השנה אנחנו זוכים‬ ‫לעבור את זה קצת יותר בקלות.‬
‫כן.‬
‫אולי...‬
‫נרים כוסית, בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫כן, בהחלט.‬ ‫-אני אשמח. תודה.‬
‫לא, זה... תודה. נחמד מאוד.‬
‫יקר לתדלק, אבל...‬
‫לעזאזל, הנה אוגוסט.‬ ‫-נכון.‬
‫היי!‬
‫ברוך הבא.‬
‫היי.‬
‫מה קרה ליום ההולדת?‬ ‫-ביקשתי ללכת.‬
‫החלטתי שמסיימים‬ ‫את הלימודים רק פעם אחת, נכון?‬
‫היי, סליחה, יקירה,‬ ‫אפשר לארגן פה מקום לאוגוסט?‬
‫וגם משהו לשתות בשביל אוגוסט. תודה.‬
‫טוקסידו לבן. יפה מאוד.‬
‫נכון? הטוקסידו הישן של אבא שלי.‬
‫יפה מאוד.‬
‫תודה.‬ ‫-כן!‬
‫טוב, אני רואה שכבר שתיתם קצת.‬
‫כן, ברור.‬
‫אדום או לבן?‬
‫מה שיש לך יהיה בסדר.‬ ‫-אדום.‬
‫אתה יכול לטפל בזה?‬ ‫-כן.‬
‫אחרת זה לא יקרה.‬
‫תודה.‬
‫אפשר גם לקבוע עם קברניט.‬ ‫-קברניט?‬
‫הוא יפהפה. תודה רבה.‬
‫יפה מאוד.‬
‫הגיע הזמן שתקבל שעון משלך.‬
‫כן.‬
‫השעון הקודם היה של אריק.‬
‫בסדר.‬
‫טוב, אתם בטח רעבים.‬
‫בואו נאכל.‬
‫תודה.‬
‫בבקשה.‬
‫אז סימון, איך אתם חוגגים‬ ‫ימי הולדת בבית שלך?‬
‫כרגיל.‬
‫אנחנו שרים בבוקר,‬
‫עוגה ומתנות,‬
‫ואז אני בדרך כלל נפגש עם חברים‬ ‫לבאולינג או לשחק ברובי לייזר.‬
‫לייזר?‬ ‫-כן.‬
‫לא ניסיתי את זה, נכון?‬
‫"תרים את הכוס אל השפתיים‬ ‫צ'ופדריטן למבו‬
‫"שתה אותה בלגימה‬ ‫צ'ופדריטן למבו‬
‫"תראה את הטיפות האחרונות‬ ‫צ'ופדריטן למבו‬
‫"למבו, היי, למבו, היי‬ ‫צ'ופדריטן למבו‬
‫"בכוס..."‬ ‫-לא, לא!‬
‫עונש!‬
‫עונש! עונש!‬
‫"תרים את הכוס אל השפתיים‬ ‫צ'ופדריטן..."‬
‫תחליף לי את זה.‬
‫את ממש טובה בזה. לא ידעתי שאת יודעת לבשל.‬
‫תודה.‬
‫כן. אני ממש אוהבת את זה.‬
‫כשהייתי ילדה תמיד חשבתי שאהיה שפית.‬
‫טוב, בנות, אתן מוכנות להגשה?‬
‫שתי דקות.‬
‫כן, בהחלט.‬
‫בסדר.‬
‫מה נעשה?‬
‫שימי קצת מזה.‬
‫הנה...‬ ‫-אוי.‬
‫לא משנה, פשוט תחליפי.‬
‫תעשי את זה על הכול.‬
‫אחד על כל צלחת.‬ ‫-בטח.‬
‫וגם קצת מזה.‬
‫איזה מוכנים לצאת?‬ ‫-אלה.‬
‫תודה.‬ ‫-ואז פשוט...‬
‫אם תיקחי אחד...‬
‫תודה. ממש קשה.‬
‫היה טעים מאוד.‬ ‫-כן.‬
‫אז, סימון...‬
‫שמעתי שאתה מתעניין מאוד במוזיקה.‬
‫אני שר.‬
‫ולפעמים אני כותב לעצמי שירים.‬
‫אני לומד עכשיו לקרוא תווים.‬ ‫-הבנתי.‬
‫וילה הציע לעזור לי.‬ ‫-באמת?‬
‫הוא למד גם פסנתר‬
‫וגם צ'לו כשהוא היה ילד.‬
‫אבל היינו צריכים להכריח אותו.‬
‫אז מוזיקה זה משהו משפחתי אצלך?‬
‫כן. בערך.‬
‫אמא שלי אוהבת לשמוע מוזיקה,‬ ‫והיא רוקדת ושרה וכל זה.‬
‫ואבא מנגן בגיטרה.‬
‫הוא היה בלהקה כשהייתי צעיר יותר.‬
‫ונדמה לי שהוא מנגן גם בפסנתר.‬
‫גם אריק ניגן. הוא היה פסנתרן מוכשר.‬
‫כן.‬
‫והוא ניגן גם בחליל, ו...‬
‫בכינור?‬ ‫-כן, בכינור.‬
‫הוא היה ממש מוכשר. בכל מה שהוא רצה להיות.‬
‫כן.‬ ‫-תסלחו לי.‬
‫לא לטעמך?‬
‫כן, כן, זה בסדר.‬
‫ציידת האבות, דזירה!‬
‫הזוכה הבא היה מועמד בכמה קטגוריות,‬
‫האתלט, המשיגן,‬
‫ואפילו הבטחת השכבה.‬
‫אבל הוא קיבל הכי הרבה קולות‬ ‫לתואר הילד הרע של השכבה!‬
‫אוגוסט!‬
‫אגה!‬
‫אני מקנא בך.‬
‫הילד הרע. זה הכי טוב שיש.‬ ‫-זה נכון?‬
‫בסדר, ועכשיו...‬
‫הוא סובל מכאב ראש תמידי.‬
‫התזונה שלו מורכבת ב-99 אחוז מפרצטמול.‬
‫אם מישהו נרדם‬ ‫בתוך הנאגטס שלכם, זה כנראה הוא.‬
‫ההנגאובר של השכבה, פיליפ, כמובן!‬
‫- הילד הרע של השכבה -‬
‫היי.‬
‫את זורקת את הזבל?‬
‫כן.‬
‫היה לך זמן לקרוא את המכתב?‬
‫לא, אבל אני...‬
‫רציתי להחזיר אותו.‬
‫למה?‬
‫כי אני לא רוצה לקרוא אותו.‬
‫למה לא?‬
‫אני לא רוצה.‬
‫אבל...‬
‫הוא לא ארוך. אני יכול... להקריא לך.‬
‫לא, אבל...‬ ‫-כן.‬
‫זה יהיה ממש מהיר.‬
‫טוב.‬
‫"שלום, אוגוסט מהעתיד,‬
‫"אני מקווה שתסיים את הלימודים‬ ‫כגבר שאתה רוצה להיות,‬
‫"ושבזכות עבודה קשה ומשמעת תהפוך‬
‫"מתלמיד כחוש‬
‫"ומפוחד שכולם מתעמרים בו‬
‫"לאדם חזק ועצמאי‬ ‫שאף אחד לא מעז להתעסק איתו.‬
‫"אתה תראה להם.‬
‫"עכשיו אתה עושה טובות לכולם, אבל כשתסיים,‬
‫"אתה תשלוט במעונות שלך.‬
‫"השנה הזאת היא רק ההתחלה.‬
‫"הגדלת מאוד את מסת השריר שלך,‬
‫"הפסקת לבכות, למדת לספוג,‬
‫"ויש לך‬
‫"כמה חברים.‬
‫"אתה אפילו מסתובב‬ ‫לפעמים עם אריק ועם תלמידי י"ב.‬
‫"אני מקווה שלעולם לא תהיה שוב לבד."‬
‫אני רוצה שתביני מאיפה אני בא,‬
‫ומה ניסיתי, או חשבתי‬
‫שאני רוצה להיות.‬ ‫אני אפילו לא יודע אם אני עדיין רוצה את זה.‬
‫אני לא יודע מי אני.‬
‫הלוואי שהייתי מתייחס אלייך אחרת.‬
‫הנה אתה.‬
‫בבקשה אל תשאיר אותי לבד עם ההורים שלך.‬
‫סליחה, הייתי צריך הפסקה.‬
‫אולי עדיף שפשוט אסע הביתה.‬
‫מה? מה זאת אומרת? למה?‬
‫כי יש לי תחושה שאני לא אמור להיות פה.‬
‫האווירה רעה.‬
‫מה זאת אומרת "לא אמור להיות פה"?‬ ‫אני צריך אותך פה!‬
‫סימון, זה יום ה...‬
‫איך נראה לך שאני מרגיש?‬
‫דאגתי מאוד לאמא שלי. אנחנו סוף סוף נפגשים,‬
‫וזה נורא!‬
‫אבל בטח, אם אתה חושב‬ ‫שזה כל כך קשה, אז תיסע.‬
‫בבקשה.‬
‫העוגה תוגש בחדר ההסבה הקטן, הוד מעלתך.‬
‫בסדר, הנה וילה.‬
‫הנה.‬
‫הגיע הזמן לכבות את הנרות.‬
‫והנה גם סימון. יופי.‬
‫מצוין!‬
‫אתה יכול גם להביע משאלה.‬
‫אני חושבת שאפרוש. אני...‬
‫תישארו, תסיימו את העוגה, ואז...‬
‫בואו נאכל מחר ארוחת בוקר ביחד לפני שתיסעו.‬
‫רגע, רגע.‬
‫כל כך קשה לשבת פה ולאכול חתיכת עוגה?‬
‫וילהלם.‬
‫מה? סליחה, אבל אפשר להפסיק לשחק משחקים?‬
‫להפסיק להעמיד פנים שהכול כרגיל?‬
‫בבקשה!‬
‫כן, אבל...‬
‫שום דבר לא כרגיל מאז שאריק מת.‬
‫ברור שלא. חשבת שאני חושב שכן?‬
‫אבל זאת לא כל האמת.‬ ‫שום דבר לא היה רגיל אף פעם.‬
‫אבל את מעמידה פנים שכן.‬ ‫את רק שורטת את פני השטח.‬
‫את מדברת על זה,‬ ‫אבל לא מתכוונת למה שאת אומרת.‬
‫הכול דפוק לגמרי.‬
‫לא יודע... הייתי מרוסק!‬
‫הייתי מרוסק, והייתי צריך אותך.‬
‫את שניכם!‬
‫לא הרשו לי אפילו להתאבל איתכם בשקט.‬
‫האבל של שוודיה היה יותר חשוב!‬
‫הדבר היחיד שעניין אותך‬ ‫היה איך אני נראה בתפקיד יורש העצר!‬
‫כל מה שחשוב זה איך אנחנו נראים כמשפחה.‬
‫וכשלא רציתי לשקר‬ ‫בקשר לסרטון, לסימון, למי שאני,‬
‫אז התמוטטת!‬
‫אז התפרקת! אז לא יכולת לתפקד!‬
‫השארת אותי לגמרי לבד!‬
‫וילהלם, מספיק.‬ ‫-ואתה!‬
‫אתה נותן לאמא מה שהיא רוצה,‬ ‫ולא אכפת לך ממני!‬
‫אני הבן היחיד שלך, אבא!‬
‫אתה רואה אותי?‬ ‫-וילהלם!‬
‫אל תדבר ככה אל אבא שלך! ולא אליי...‬
‫אני אדבר איך שבא לי! אתם ההורים שלי!‬
‫אתם אמורים להיות פה בשבילי!‬
‫זה...‬
‫לא קל להיות גם אמא שלך וגם הבוסית שלך!‬
‫שמתי לב, כי את גרועה בשניהם!‬
‫פשוט תפסיק.‬
‫טוב, אני...‬
‫אני...‬
‫אני לא יודע.‬
‫סליחה, סימון.‬
‫לא התכוונתי שתראה את זה.‬
‫וילה, אני...‬
‫אני חושב שזה טוב‬ ‫שאתה מדבר עם ההורים שלך בכנות.‬
‫ו...‬
‫ממש ניסיתי להיות שם בשבילך,‬
‫אבל עכשיו אני מבין איך...‬
‫הכול מכאיב לך.‬
‫כל המצב הזה.‬
‫וזה מכאיב לי.‬
‫סליחה, סימון.‬
‫זה כאילו שאתה...‬
‫הופך למישהו אחר.‬
‫אני לא מזהה אותך.‬
‫אהבה לא אמורה להיות כל כך קשה.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫אולי זה פשוט לא יסתדר.‬
‫אני לא יכול לעשות את זה יותר.‬
‫תרגום כתוביות: ברונק פרלמוטר‬