Ви прийшли.
Ну все, хлопці! Час фільму.
Хочу, щоб усі дивилися.
Ви чули Філіпа, хлоп'ята.
Дивитимуться всі.
Лише в трусах.
Вам подобається таке видовище, хлопці?
Це в тебе ерекція? Посмикування?
Ну ж бо, будь чоловіком!
Стояк, стояк!
Годі!
І Ерік...
Він був там.
Можна сказати, що брак комунікації став риторичним.
Так, але питання залишається відкритим. Це була свідома стратегія В?
Мабуть, не в його випадку.
Може, він опинився не в тому місці,
і його місце у світовій історії визначилося випадково.
ЯК ТИ?
Хтозна?
Не ми.
- Це все. Дякую. - Дякую.
- Просто втомився. - Дякую, Генрі й Вальтере. І тепер у нас...
Усе пройшло добре, але друга частина була складнішою.
Так, але це... Не знаю.
Як думаєш, що мені вдягнути? На твій день народження.
Буде якийсь дрескод? Що ти одягнеш?
Я...
Костюм, мабуть.
Костюм?
Ага.
Гаразд. Чорний чи який?
Агов? Що це з тобою?
Нічого. Я просто втомився.
МОЛОДІ МОНАРХИ
Авґусте! Здоров.
Слухай, ми зараз працюємо над номінаціями.
- Ти вже глянув до них? - Ні.
Ось.
Звір вечірок року.
Легенда класу, соціаліст класу.
Імпорт...
Що...
Так, знаєш, іммігрант або одягнений, як бідняк.
Марвен подумав, що це ржачно, правда?
Так, доволі кумедно.
Але чи це розумно?
Може, я тепер і найнудніший хлопець, та що, як про це почує хтось сторонній?
Припини, Авґусте, усе скінчено.
Думаєш, вони дали б нам телефони й проводили б вечерю випускників,
якби не були впевнені, що ми перемогли?
Гаразд, як скажете.
Робіть, що хочете.
Я і так не зможу прийти.
Що? Куди це ти зібрався?
У Вілла день народження. Ми святкуємо в замку.
То тебе не буде на вечірці?
Ні.
Це ж родина, розумієте?
- Трохи важливіше. - Гаразд...
Але щасти вам і розважтеся там.
Вибачте, що перериваю ваш обід, але це стосується першокурсників.
На вечері випускників цими вихідними...
О Боже.
Я поділила вас на три групи,
бо першокурсники відповідають за обслуговування.
Перша група — закуски й аперитиви,
це буде Фредріка, Едіт, Луїза й Медісон.
Друга група — основна страва:
Агнес, Софія, Первін і Стелла.
Якщо вона одужає. Вона зараз хворіє.
Сподіватимемося. Нам потрібні всі.
Третя група займеться десертами.
Це Мікаела, Феліс і Сара.
Не забудьте про це.
Можемо помінятися, якщо хочеш.
- Ти не зобов'язана бути із Сарою. - Та ні, усе добре.
- Упевнена? - Боже, так. Не біда.
Добре.
Але ти уявляєш, які ми будемо милі у формі?
Чекайте, у нас буде форма?
- Привіт. - Привіт.
Я приготував для нас попоїсти. Бабусина лазанья.
І я виправ твій одяг миючим засобом без запаху, який ти любиш.
Як школа?
Ти під чимось?
Що?
Хіба мені не дозволено бути щасливим після продуктивного дня?
Га?
Що ж, я пішов до лікаря й придбав нові ліки.
Ти казав, що не можеш приймати їх.
Але погано, що єдине, що я можу зробити за день,
це допомогти тобі їздити. Я маю заробляти на життя.
Якщо я тут тягар, я можу переїхати до мами.
Ні, навпаки. Я радий тобі тут.
Я знову піду до лікаря за місяць, тож не хвилюйся.
Я думав про твій іспит із водіння.
Можеш відвезти мене туди, аби бути в тонусі перед ним.
Добре?
- Привіт, сину. - Привіт, я невчасно?
Ні, я просто сиджу читаю.
Як там мама?
Ну...
Що є, те є...
Але не дочекається побачити тебе вдома на вихідних.
Справді?
Ну авжеж.
Я вже давним-давно не розмовляв із нею.
Гадаю, вона намагається все це приховати від тебе.
Тож не хвилюйся.
Ти знаєш, як їй важко проявляти слабкість.
Ерік був колись таким?
Слабким?
Так.
У кожного свої слабкості, синку,
але слабкості Еріка згадати нелегко.
Він був такий...
Він був такий життєрадісний.
Він не мав тієї темряви всередині.
Він був ідеальний, правда?
Так, безперечно.
Безперечно.
Я...
Я почув дещо
про нього.
Зачекай, синку. Увійдіть!
Ясно. Хвилинку.
Можна, я наберу тебе пізніше?
- Чи, може, поговоримо на вихідних? - Ага.
Чудово, тоді домовилися. Не дочекаюся твого дня народження.
І зустрічі із Сімоном.
- Добраніч, синку. - Добраніч.
Передай привіт мамі.
СІМОН
Я не можу відповісти, тож залиште повідомлення...
З м'яким і яскравим теплом
За все, що було мертве
Сонячні промені наблизяться
І все відродиться
Гадаю, це було непогано.
Сімоне, я...
Я піду з хору.
Так швидко?
Так, мені просто незручно виступати.
Просто це не моє і...
Обмеження вже зняли, тож немає сенсу мені тут залишатися.
Будь ласка, будь чесний і скажи, якщо я образив.
Бо здається, що ти думаєш, що я
надокучаю питаннями про твій день народження чи щось таке.
Але я роблю це заради тебе.
Ти не надокучаєш.
Гаразд, тоді що сталося?
Було б непогано, якби ти міг...
поговорити. Бо я не розумію.
Ерік брав участь...
у посвяті. Він був одним із третьокурсників-організаторів.
Ти про
порнофільми?
Так, і саме тому я нічого не сказав.
Бо я не знаю, що й думати про це.
Мені не треба, щоби ти його засуджував.
- Я нічого не казав. - Я знаю, що думаєш!
І що ж?
Що він був гомофобом і не заступався за слабких!
Що йому не сподобалося б, що я з тобою, чи те, ким я є!
Це необов'язково так.
Може, і не дивно, що він займався цим,
якщо всі так робили й вважали це нормальною поведінкою.
Може, він піддався тиску однолітків. Ти ж не знаєш.
Із цієї ситуації із Сарою
я усвідомив, що рідня може лажати.
І підводити нас.
Думаю, ти просто маєш звикнути до думки, що, можливо,
Ерік не був ідеальним.
Але стривай, що...
Ти про що?
Що?
Не можна порівнювати Еріка із Сарою. Ти не маєш на це права.
Я цього не робив.
- Так, зробив. - Ні.
Щойно ж. Чи що ти, у біса, маєш на увазі?
Але Сара теж не ідеальна.
- Якого біса... - Та вона хотіла зробити щось хороше.
Забий.
- Можемо... - Я не можу, Сімоне.
Ми можемо просто поговорити?
Привіт.
Щось трапилося?
Ні, Саро.
Привіт, це Мікке. Я зараз не можу говорити,
але залиште повідомлення або напишіть, і я передзвоню.
Привіт. Ти де? Ти вже їдеш?
Якщо ти не можеш, то скажи.
Мій іспит із водіння за 30 хвилин, а автобус їде лише за 20,
тож без тебе я ніяк.
Так, набери мене.
Привіт, знову я. Ти вже їдеш? Набери мене.
Привіт, ти де?
Мені справді треба знати, чи ти їдеш, бо...
Набери мене. Бувай.
Прокляття!
Думаю, Сімон не бажав лиха.
Думаю, просто очманів.
Так, мабуть, але...
Я дуже рада, що ти мені сказав.
Я хочу знати, де тут правда, а де вигадка.
З тобою все інакше, бо ти знала Еріка.
Ти бачила його хороші сторони.
А Сімон — ні.
Просто не можу бути ним.
Ерік був тим, кому я...
Він був розумним, я міг йому довіряти. Він був моїм братом, а тепер...
навіть не знаю, чи був би я йому до душі.
Авжеж, був би.
Але слухай...
Можна про щось інше?
Звісно.
Лак для нігтів.
Як щодо фіолетового з блискітками?
Супер.
Вітаю, перепрошую.
Сара Ерікссон?
- Так, це я. Вибачте за запізнення. - Ви ледь устигли.
- У вас є документи? - Так.
Прошу.
Дякую.
Так, дякую.
Можете сідати.
Гаразд, час вирушати на трасу.
Дотримуйтесь указівників на Б'єрстед Південь.
Гаразд, тепер можете їхати.
Овва! Тобі чудово личить!
Дякую, мамо.
Що? Як тобі?
Ми можемо повернути, якщо хочеш!
Та ні, мені подобається. Дуже гарний.
Добре.
Що сталося?
Я просто не знаю, чи все в силі.
Ми трохи посварилися.
Я завжди намагаюся підтримувати його.
Але я все роблю
завжди не так.
Серденько моє.
Усе ти так робиш.
Знаєш що?
Я думаю, він чудовий хлопець.
Ну таке вже в нього життя й ситуація.
Проте кохання...
Це не має бути так складно.
Особливо коли ви такі юні.
Пам'ятай про це, Сімоне.
Що це?
Я отримала.
Права на водіння.
Але тато...
Він...
Він мав відвезти мене туди. Обіцяв.
Але натомість він пив пиво з друзями.
Я не знаю. Я не думала...
Я думала, що все буде добре.
Не знаю, що в мене було в голові, але мені так боляче!
Саро...
Пробач мені, Сімоне!
Пробач!
Мені так прикро!
Я знаю.
І я пробачаю тобі.
ВІЛЬГЕЛЬМ: ВИБАЧ! УСЕ ПІШЛО НЕ ТАК.
МЕНІ СПРАВДІ ПРИКРО. Я ДУЖЕ ХОЧУ, ЩОБИ ТИ ЗАВТРА ПРИЙШОВ...
АЛЕ Я НЕ ОБРАЖУСЯ, ЯКЩО ТИ ПЕРЕДУМАВ.
- Привіт. - Привіт.
Ось костюм до дня народження.
- Дякую. - Будь ласка.
Швидше! Треба все підготувати за пів години.
Перша група може... Спускайся звідти.
Друга група може піти зі мною.
Агов.
Он там.
- Маленькі ззовні. - Саме так.
Вістрям ножа до тарілки.
Так.
Є ще кріп чи це останній?
Ні, є ще.
- Я кладу приладдя. - Чудово.
Гарно.
З днем народження тебе
З днем народження тебе, Вілле
З днем народження тебе
Дякую.
Як ти ввійшов?
Довелося підкупити Малін.
Бо
якщо вранці тобі ніхто не співає, це не схоже на день народження.
Загадаєш бажання?
Гарний.
Не мни його.
Дуже гарний.
У нас усе добре?
Так. Дякую за твоє повідомлення.
Стривай.
Ось твій подарунок.
Але я обіцяю, що гарний теж подарую.
Просто я ще не встиг його закінчити.
Це просто ідеал.
Дякую.
А ось і вони.
З днем народження, кронпринце.
Дякую, Фарімо.
З днем народження.
Так. Рада вже буде там, коли ми приїдемо.
Буде фотосесія, а потім усі поспілкуються недовго.
Звісно, я допоможу вам
з іменами й темами для розмови, якщо знадобиться.
Сімоне, я покажу тобі, куди піти в цей час.
Добре.
Запізнилися на 15 хвилин, але це неважливо.
- Дві години? - Перенесемо на пізніше.
Слухай.
Може, це було дурістю розповідати.
Мабуть, важко було це вислуховувати.
Ви готові? Вільгельме?
Прошу, заходьте.
- Вільгельм, приємно. - Вітаю, Шарлотта.
- Авґуст Хорн аф Арнес. - Вільгельм.
- Карл-Йоган. Дякую за той раз. - Вітаю.
Здається, я вас уже знаю.
Дякую, що ви тут.
- Привіт. - Клас-Йоран.
Привіт, я Вільгельм.
Привіт, Джою. Дуже приємно.
А це в тебе...
Дякую. Дуже мило.
Нічого собі. Та ти крутіший за мене.
Гаразд, вишикуймося й сфотографуймося там, біля стіни.
- Усе гарно. - Радий знайомству.
Так, і посміхайтеся.
Якомога ближче.
Дуже добре, станьте ближче.
Я кинув верхову їзду кілька років тому, коли вступив до школи,
але я б хотів знову зайнятися нею.
Якомога ширші усмішки.
Один, два, три...
Привіт.
Як ти?
Гарно пройшло.
Дуже.
Хочеш скуштувати?
Це смакота.
Дякую, але мені можна їсти лише те, що готує шеф-кухар.
Чому?
Є ризик отруєння.
Кронпринце, Сімоне...
Час іти.
Фарімо, мені байдуже, що мама й тато хочуть, аби Авґуст був тут.
Я відмовляюся! Гаразд?
Або він повернеться в Гіллерску, або я.
Добре.
Малін, можеш організувати супровід до замку?
- Звісно. - Добре.
Я їх не дуже люблю, але...
Перепрошую.
- Перепрошую. - Чудово!
- Дякую за розмову. - Рада знайомству.
- Послухай. - Так?
Я знаю, що у вас із кронпринцом нелегкі стосунки,
тому тобі не треба йти до замку.
Випускний лише раз у житті, правда?
- Добре. Я підготую тобі авто. - Дякую.
Ну ти й нарядився!
За майбутнє.
Ми такі щасливі Ха-ха
Що ти народився Ура-ура
І народився ти сьогодні
І всі по-по-по-подарунки
Що ти бачиш Усі тебе
І всі по-по-по-подарунки Вони всі для тебе
Це Фроггі Болл.
Ми такі щасливі
- Фроггі Болл? - І Каллє Штропп.
Це мультик.
Сімейна традиція.
Вітаю, любий Вільгельме,
якому не лише виповняється 17,
але який ще й завершив свій перший захід
без мами й тата.
Ми щиро пишаємося.
Так.
Чотири рази за його день народження! Ура...
Ура! Ура! Ура!
Ура!
Дякую вам усім.
- Вітаю. - Дякую, тату.
Ой, солоденький.
Як у тебе справи?
А в тебе як?
Усе добре.
- Чудово, Сімоне... - Так!
...що ти сьогодні тут. Вітаємо.
Дякую.
- Дуже приємно. - Дякую, що прийняли.
Добре.
Що ж, цього року святкування буде меншим,
але наступного разу це буде перший офіційний День Вільгельма.
День Вільгельма?
Так, люди теж захочуть ушанувати свого кронпринца.
Тож цього року ми насолоджуватимемося цим спокоєм.
Так.
Може...
- Може, вип'ємо, що скажете? - Так.
- Так, авжеж. - Я залюбки. Дякую.
Ні, то це... Дякую. Це дуже гарно.
Їсть не мало, але...
- Чорт забирай, та це ж Авґуст. - Так.
Здоров!
Вітаємо.
Здоров.
- Що сталося з днем народження? - Я відпросився.
Я подумав, що випускний лише раз у житті, правда ж?
Агов, вибач, можна організувати, щоб Август сів тут, серденько?
І принеси щось випити для Авґуста? Дякую.
Чорт, білий смокінг. Крутяк.
Справді? Старий татів.
Дуже гарний.
- Як щодо тосту? - Так!
Бачу, ви вже почали пити.
Ну ясна річ.
Червоне чи біле?
- Те, що тримаєш. - Червоне.
- Подбаєш про це? - Авжеж.
Або цього не буде.
Дякую.
- Можемо замовити й шкіпера. - Шкіпера?
Такий гарний! Дякую.
Дуже гарний.
Саме час і тобі мати власний.
Так.
Старий належав Еріку.
Добре.
Так, ви, мабуть, голодні.
Гайда їсти.
Дякую.
Будь ласка.
То, Сімоне, як ви святкуєте дні народження вдома?
Як звичайно.
Уранці співаємо,
тортик і подарунки,
а потім я зустрічаюся з друзями, граю в боулінг чи лазертаг.
- Лазертаг? - Ага.
Я такого ще не пробував, правда?
Пий до дна, пий до дна! Ми наллємо ще вина.
Многая, многая літа! Будьмо! Гей!
Пий до дна, пий до дна! Ми наллємо ще вина.
Многая, многая літа! Будьмо! Гей!
- Пий до дна, пий... - Ні, ні!
Штрафний!
Штрафний! Штрафний!
Пий до дна, пий до дна! Ми наллємо...
Замініть це.
А ти вправна. Не знала, що ти любиш готувати.
Дякую.
Так, мені це до душі.
Я в дитинстві думала, що стану кухаркою.
Гаразд, дівчата, готові до подачі?
Дві хвилини.
Так, цілком.
Добре.
Що нам робити?
Клади це сюди.
- Так... - Ой!
Байдуже. Просто поміняй.
І так на всі.
- По одній на кожну. - Гаразд.
І трохи цього.
- Які вже можна подавати? - Оці.
- Дякую. - Тоді ми просто...
Якщо візьмеш ці...
Дякую. Так філігранно.
- Було дуже смачно. - Ага.
Отже, Сімоне,
мені казали, що ти захоплюєшся музикою.
Ага.
Я співаю.
Іноді я пишу власну музику.
- Я вчуся читати ноти. - Ясно.
- Вілл допоміг мені із цим. - Справді?
У дитинстві він брав
уроки гри на фортепіано й віолончелі.
Але лише під примусом.
То музика — це у вас сімейне?
Так, типу того.
Мама любить слухати музику, вона танцює, співає і так далі.
Тато грає на гітарі.
Він грав у гурті замолоду.
А ще він грає на піаніно, здається.
Ерік теж грав. Він був управним піаністом.
Так.
А ще він грав на флейті й...
- На скрипці? - Так, на скрипці.
Був талановитий у всьому, за що б не брався.
- Так. - Даруйте.
Не смачно?
Ні. Ні, усе добре.
Мисливиця на татусів. Дезіре!
Наступна людина згадується в кількох категоріях:
«Спортсмен», «Найбільш успішний»,
«Найперспективніший» навіть.
Але він отримав найбільше голосів як «Поганець класу»!
Авґуст!
Аґґе!
Я так тобі заздрю.
-«Поганець», це найкращий титул. - Правда?
Так, наступний...
Той, кому похмілля не дає спокою.
Його раціон на 99% складається з парацетамолу.
Якщо хтось заснув у ваших нагетсах, то це, мабуть, він.
«Людина-похмілля» — авжеж, це Філіп!
ПОГАНЕЦЬ КЛАСУ
Привіт.
Викидаєш сміття?
Так.
Ти встигла прочитати лист?
Ні, але я...
хотіла повернути.
Чому?
Бо я не хочу його читати.
Чому ні?
Я не хочу.
Але...
Він коротенький. Я можу... Я зачитаю тобі.
- Ні, але... - Так.
Я швиденько.
Слухай.
«Любий Авґусте з майбутнього,
сподіваюся, ти закінчиш навчання тим, ким хочеш бути,
і що ти завдяки роботі й дисципліні змінився
із сухорлявого,
наляканого першокурсника, з якого всі знущалися,
на сильну й незалежну особистість, до якої ніхто не посміє лізти.
Ти їм ще покажеш.
Поки що ти на побігеньках у всіх, але коли ти випустишся,
ти правитимеш гуртожитком.
Цей перший рік був лише початком.
Ти значно збільшив м'язову масу,
ти припинив плакати, ти навчився намотувати соплі на кулак,
і ти завів
кількох друзів.
Іноді ти навіть зустрічаєшся з Еріком і третьокурсниками.
Сподіваюся, тобі більше ніколи не доведеться бути самому».
Я хочу, щоби ти зрозуміла, яким я був
і яким я намагався або думав,
що хочу бути. Навіть не знаю, чи хочу я цього досі.
Я не знаю, хто я.
Я б хотів бути з тобою іншим.
Ось ти де.
Будь ласка, не залишай мене самого з батьками.
Вибач, потрібна була перерва.
Може, мені краще поїхати додому.
Що? Ти про що? Чому?
Бо здається, що мені тут не місце.
Там погана атмосфера.
Що значить «тут не місце»? Ти мені потрібен!
Сімоне, це мій день...
Як думаєш, як мені, бляха?
Я переймаюся через маму. Нарешті ми зустрілися, і це якийсь жах!
Але якщо думаєш, що все так погано, то йди.
Прошу дуже.
У малій вітальні подають торт, ваша високосте.
Так, а ось і Вілл.
Так.
Час задувати свічки.
А ось і Сімон. Чудово.
Чудово!
І не забудь загадати бажання.
Гадаю, я вже піду відпочивати. Я...
Ви залишайтеся, насолоджуйтеся тортом, а тоді...
Поснідаймо завтра разом перед від'їздом.
Зачекай.
Хіба так важко посидіти й з'їсти шматочок торта?
Вільгельме.
Чи що? Вибачте, але можна припинити грати?
Не вдавати, що все нормально?
Будь ласка!
Так, але це...
- Ніщо не нормально після смерті Еріка. - Звісно, ні. Думаєш, я думаю інакше?
Але це не вся правда. Ніколи все не було нормально.
Але ти вдаєш, що це так, ти говориш лише поверхнево.
Ти говориш про це, але ти кажеш усе несерйозно.
Це цілком ненормально, бляха!
Я не знаю... Я був у розпачі!
Я був у розпачі, і ти мені була потрібна.
Ви двоє!
Мені навіть не дали оплакати його з вами. Горе Швеції було важливіше.
Тебе хвилює лише те, як я буду кронпринцом!
Головне — лише імідж нашої сім'ї.
А коли я не хотів брехати про відео, про Сімона, про те, який я,
тоді в тебе зрив! Тоді ти ламаєшся. Не можеш працювати!
Просто кидаєш мене, бляха!
- Вільгельме, досить! - А ти!
Ти дозволяєш мамі робити, що хоче, і начхати на мене!
Я твій єдиний син, тату!
- Чи ти забув? - Вільгельме!
Не говори так із батьком! І зі мною...
Я буду говорити як, бляха, захочу. Ви мої батьки!
Ви маєте підтримати мене!
Це...
Не так легко бути й твоєю мамою, і твоєю начальницею!
Ні, я помітив, бо ти нікчема і як мама, і як начальниця!
Та годі вже!
Що ж, я...
Я...
Я не знаю.
Пробач, Сімоне.
Я не хотів, аби ти все це бачив.
Вілле, я...
Я думаю, це добре, що ти чесний із батьками.
І
я старався підтримувати тебе,
але тоді я побачив, як...
тобі боляче від усього.
Від цієї ситуації.
І від цього боляче мені.
Пробач, Сімоне.
Ти неначе став...
іншою людиною.
Я тебе не впізнаю.
Кохання має бути легшим.
Ти про що?
Може, нічого не вийде.
Я більше так не можу.
Переклад субтитрів: Дмитро Коваль