Nej, jag såg ingenting.
Jag satt här och tittade på tv, och plötsligt...
Pang!
Jag gick för att kolla, och det låg glas över hela golvet.
Nej, vi vet inte vem det var. Nej, fortfarande inte.
Vi kan inte ha det så här. Om det fortsätter så här måste vi flytta.
Nej, så här kan vi inte ha det.
Det är skönt att se dig. Hur mår du?
Jag vet inte.
Har du fått höra nåt mer?
Nej.
Polisen, vad...? Kan de göra nåt?
Inte ett skit.
Vi har liksom bott där i 14 år. Inget sånt här har nånsin hänt.
Hade det här hänt mig så hade de betraktat det
som ett hot mot landets säkerhet, och du är min kille, så...
Jag är bara glad att du är okej.
Mamma...
Mamma har pratat om att vi kanske måste flytta.
Flytta?
Jag pratar med hovet. Okej? Jag snackar med dem. Det...
Det måste finnas nåt de kan göra. Okej? Det kommer att lösa sig.
Hundratjugo minuter har ni på er och tiden börjar nu.
- Hur kändes det, då? - Bra, men det var ett jävla långt prov.
Vilket jävla kuknationella, alltså. Måste alla nationella vara så här svåra?
Jag fattade fan nada. Jag kommer att faila, big time.
Du lämnade ju in provet efter 30 minuter.
Ja, men varför ska man ens försöka om man inte får nåt för mödan?
Utan studenten är allt slit inte värt ett piss.
Men vad kan vi göra? Det tar månader innan Skolinspektionen kommer med ett beslut.
Ja, men vi har inte månader, Nisse. Studenten är ju nu. Inte sen, nu.
Vad tänker du, då?
Ja, vi måste göra nåt stort, nåt liksom större än namninsamlingen.
Nåt som får dem att ändra sig.
- Jo... Som vadå? - Jag vet inte.
Jag orkar inte tänka nu. Jag måste ha mat i magen.
Vi käkar. Jag är skithungrig.
Det har jag sagt i hundra år. Hundra år!
- Vad händer? - Va? Nej, hallå?
- Mm, okej... - Hallå, kom. Vi går.
Felicia, ignorera henne bara.
God dag, kamrat.
Hur går kampen mot aristokratin?
Första maj. Arbetarnas dag...
Men, alltså...
Får man inte ens skämta längre?
Jo, man får skämta om det är roligt, Vincent.
Ja, men det är ju en jätterolig situation. Den är ju jätteknasig.
Alltså, blir det inte nån intressekrock för dig?
Jag menar, du är för kommunism, mot monarki och så dejtar du en prins...
- Vincent... - Lägg ner.
Man är inte kommunist för att man är för en demokratiskt vald statschef.
Okej, så du är mot monarkin?
Vad är det med mig som provocerar dig så mycket?
- Är du homofob, eller vad är grejen? - Homofob? Nej, verkligen inte.
Problemet är inte att du är gay.
Problemet är att du är kommunist. Förstår du?
Eller sårade jag dina känslor nu? Behöver du gå och demonstrera lite?
- Ja, men gå och gör det.
Fan, vad du är patetisk.
Det är pastasallad igen...
Boys...
Mm?
- Jag fick en idé. - Jaha, vadå?
- Demonstration. - Har du blivit sosse, liksom?
- Alltså nej, seriöst. - Jaha, visst...
Du, öhm... Du svarade aldrig på Vincents fråga.
Om du är mot monarki.
Jag kan tycka om dig och vara emot systemet.
Fast kan du det?
Ja, Wille.
Jag kommer inte att starta nån statskupp. Det är klart jag kan.
Vad är det du tycker är så bra med monarkin?
Det är Sveriges historia.
Vi är en av världens äldsta monarkier.
- Vi är en symbol som enar folket. -"Enar folket"?
- Du låter som Jan-Olof. - Men, Simon, det är ett riktigt jobb.
Det finns en massa diplomatiska situationer som kungahuset har löst
för att regeringen inte kunde det.
- Ja, alltså... - Där vi har kunnat vara en neutral part.
Allt du säger går att göra utan att nån föds till att göra det.
Att folket får välja.
Och att du, Wille, inte ens fått ett eget val, vad är det för liv?
Det är...
Det är ett privilegium.
Inte ett straff.
Jag säger bara att jag har sett hur det får dig att må.
Ja, nu är det äntligen dags för vår årliga framtidsvecka.
Vi får besök av våra framgångsrika alumner som kommer att föreläsa för er.
Och det leder mig in på dagens svenskauppgift.
Ni ska nämligen få betänka er framtid
och författa ett brev till ert framtida jag.
Det här brevet kommer ni att få tillbaka sen,
strax innan ni tar studenten.
Det här är för att motivera er.
Vad hoppas ni på?
- Ja, Valter vill förlora oskulden. - Käften.
Hörni, det här är seriöst.
Vem vill ni vara när ni tar studenten?
Vad vill du göra i framtiden?
Vem vill du bli?
Jag vill vara exakt som jag är nu. Jag kan inte bli bättre.
Det är det bästa jag har hört.
Sara!
Hej.
Jag ville...
Jag ville bara säga att... jag blev så glad av att se dig på valborg.
Ja, och nu också.
Ja, då var du nog den enda som blev det.
Du vet att du alltid kan prata med mig om du känner dig ensam...
Jag måste nog gå. Jag har teoriprov.
- Nähä? - Jag ska ta körkort.
- Men, fan vad kul! - Mm.
Hej då.
Lycka till!
Vi ses!
- Wilhelm? - Hej, Farima.
Fick du paketet jag skickade? Med förslagen på ändamål till stiftelsen.
Ja, men jag har inte hunnit kolla på dem än.
Du måste bestämma dig, så vi kan kungöra stiftelsen på din födelsedag.
Ja, jag ska titta på det, men det är inte därför jag ringer.
Okej? Vad gäller det, då?
Ni behöver hjälpa Simon. Ni får skicka dit Säpo eller några vakter eller nånting.
Alltså, han...
Han har fått hatbrev förut, men...
Nån har kastat en jävla sten genom hans fönster. Han är ju livrädd.
Okej, jag ser över det.
Okej.
Bra. Tack.
Var det nåt annat du ville prata om?
Hur är det med mamma?
Ja, det är därför vi behöver prata om din födelsedag.
Drottningen är inte i skick att medverka på kungörandet,
och därför inte heller hertigen. Vi vill inte att det ska spekuleras.
Men vadå, är tanken att jag ska göra allting själv?
Nej, det har beslutats här att det bästa är att skicka dig och August.
Alltså, jag blir inte ens förvånad. Vad...?
Jag kan åka över till Simon med Säpo. Så bestämmer du temat för stiftelsen.
Och tolererar att August närvarar.
Jag försöker bara hjälpa dig, Wilhelm.
Okej, fine.
Men då...
Då vill jag att Simon följer med på min födelsedag.
Okej.
Låt oss vara transparenta. Det finns en ökad hotbild mot kronprinsen
efter hans uttalande, från den högerextrema miljön.
Kan det ha varit de som har gjort det här mot Simon?
Det är omöjligt att veta.
Det kan lika gärna vara ett pojkstreck, som polisen tror.
Men för att vara på den säkra sidan kan vi ordna ett tillfälligt boende åt er.
Ja, jag har själv funderat på att vi borde flytta.
Till Göteborg, kanske. Vi har släkt där.
Mamma, jag vill inte flytta. Jag vill att vi ska känna oss trygga i vårt eget hem.
Som Säpo mycket riktigt påpekar så är det ju inte optimalt
att bo i markplan med fönster åt olika håll.
Det gör er sårbara.
Vi gör så här. Vi ordnar skjuts åt Simon till och från skolan.
På Hillerska, där är du ju trygg, och sen har ni det här numret till Säpo.
Och det ringer ni så fort ni känner minsta osäkerhet.
Får ni nya hot, får ni nya samtal så ringer ni dem.
Men sen förväntar vi oss att du också gör din del.
Vad är min del?
Ju mindre du syns just nu, desto säkrare är du.
Inga inlägg på sociala medier, inga kommentarer, inga bilder,
ingen ny musik, inga interaktioner över huvud taget.
Inget springande på demonstrationer. Inga folksamlingar.
Håll en låg profil, helt enkelt.
Egentligen är det bäst att du bara raderar dina konton.
Okej.
- Okej? Bra. - Ja, då så.
Hur gick det?
Va?
Äh!
Skit samma. Det är många som inte klarar det på första försöket.
- Jag fick 64 av 65. - Va?
Fan vad grym du är!
Förlåt, jag...
Jag blir så jävla stolt, bara. Halva körkortet fixat.
Det här måste vi fira.
Farima sa att det går jättebra att du kommer på min födelsedag.
Men vill du verkligen ha mig där?
Det kommer väl att vara en massa journalister och sånt?
Nej, det kommer inte att vara några journalister.
Det kommer att vara en hovfotograf som tar lite bilder och ber om nåt citat.
Sen är det en middag på slottet.
August kommer att vara där. Jag kommer liksom inte...
...palla det om inte du är där.
Eller vill du inte komma?
Det är klart att jag vill komma på din födelsedag.
Bra.
Vad är det för förslag, då?
Det här är teman som stiftelsen kan ha.
Konst och kultur, ungt ledarskap, miljö och natur,
idrott och hälsa...
Den ligger högst upp. Det är nog den de vill att jag väljer.
Det passar väl in i narrativet.
De vill visa att jag är en
seriös, traditionell, smart och stark ung man.
Alltså, om jag ska vara ärlig...
Om du måste göra sånt här för att du är kronprins,
så kan du åtminstone välja nånting som du
brinner för, nåt som betyder nåt för dig.
Nåt som kanske har med psykisk ohälsa bland unga att göra.
Eller nåt om HBTQ+.
Det är liksom kaos i världen. Folk fängslas.
Folk mördas på grund av sin läggning.
Alltså, förstår du vad du hade kunnat göra och vara med och förändra?
Ja, men det räknas som politiskt ställningstagande.
Att älska vem man vill är en mänsklig rättighet.
Men vadå, ska jag vara liksom
förespråkare för alla queers bara för att jag är kär i dig?
Jag fattar vad du menar. Det är inte det. Men det funkar liksom inte så.
Nej.
Vi ska inte ta ställning.
Och bara att folk vet att jag är kär i dig gör ju skillnad.
Kan inte det få räcka?
Jag orkar inte. Det får bli idrott och hälsa.
Är de här goda?
Eller den här.
Det här är alltså era framtidsbrev som ni skrev till er själva i ettan.
Nu skulle jag vilja att ni skriver en reflekterande text över innehållet.
Hur blev era framtidsplaner? Varsågoda.
Blev de som ni hade tänkt, eller har de kanske förändrats?
Du, samla alla i stora salen efter lunch. Ettorna och tvåorna också.
- Alla? - Mm.
Du, samla alla i stora salen efter lunch.
- Lyssna, alla! Samling...
Stora salen efter lunch. Sprid ordet.
Samling i stora salen.
Efter lunch, okej?
Tja, hej! Treorna säger att det är samling i stora salen.
Nu, så om vi kan...
Kom igen, det är bråttom. Vi behöver dra dit.
- Jag trodde att du... - Folk håller på att samlas.
Ni också.
Okej, alla. Kan jag be om allas uppmärksamhet?
Hallå?
Tystnad!
Allihop, Vincent har nånting han vill säga.
Tack.
Okej...
Jag vet att alla här inne är lika trötta som jag på de nya reglerna.
Och de säger att de är för att skydda skolan,
men vi har ju redan visat var vi står.
Alltså, nu handlar det ju bara om att försöka kontrollera oss,
att genom fascistoida metoder kränka vår rätt till privatliv.
Och jag vet att alla här inne
kan sympatisera med det som vi treor går igenom just nu.
Att vi berövats vår student. Men i dag så är det slut med det.
Vi kommer att visa vårt missnöje på ett sätt som skolan inte kan ignorera.
Vi kommer att strejka.
Och vi ber er alla att joina oss.
Ni ettor och tvåor som tänker att det kanske förändras...
- Alltså, de hackar på mig varje dag. - Vi ber er att visa solidaritet.
Och nu ska de demonstrera.
- Ja, men... - Och prata om solidaritet.
Vi kommer sittstrejka för rättvisa.
Och vi reser oss inte förrän rektorn lyssnar på oss.
Jag hade inte haft nåt emot att få tillbaka min mobil
och kunna ringa dig på kvällarna.
- Vadå, så du är på deras sida? - Men...
Simon, är det så konstigt att jag vill ha ett någorlunda normalt liv?
Du har också tyckt att reglerna har varit för jävliga.
Vill inte du kunna sova hos mig, att vi ska hänga när vi vill?
Att vi ska ha en vanlig relation?
Jag har en chans att ta ställning utan att det får konsekvenser. Ska inte jag ta den?
Så du är bara solidarisk när det inte kostar dig nåt?
Men, snälla Simon...
Simon...
Hallå?
Så, ja.
Hillerska! Hillerska!
Hillerska, Hillerska, Hillerska!
Hillerska! Hillerska!
Hillerska, Hillerska, Hillerska!
Hej.
Var...
Var är alla?
De strejkar.
Va?
Varför?
Strejkar Wilhelm också?
Är det...? Är allt okej? Är det nåt som har hänt?
Förutom att nån har kastat en sten genom vårt fönster hemma
och att jag inte får existera på nätet längre
och att mamma vill flytta härifrån
så har jag aldrig mått bättre.
Jag hoppas du har det jättebra hemma hos pappa
som jag by the way inte har haft nån kontakt med på flera år,
fast jag har velat, för din skull.
Hoppas ni har det jättetrevligt tillsammans.
Men var är resten av klassen?
De strejkar.
Va?!
Det här är helt oacceptabelt.
Gå genast tillbaka till era lektioner på en gång.
Är jag otydlig på nåt sätt?
Rektorn, det här är en fredlig sittstrejk.
Jag vill prata med dig på mitt kontor, nu.
Vi kommer sitta här tills skolledningen lyssnar på våra punkter.
Det här är ingen förhandling.
Så alla som inte omedelbart går tillbaka till sina lektioner
kommer att få en officiell varning, och jag kommer prata med era föräldrar.
Ja, vi är öppna för samtal.
Mm, exakt. Det enda vi kräver är att reglerna lättas.
Mhm...
Det är så här...
Vi har tidigare hillisar på plats här i dag,
som har tagit sig tiden att komma hit och föreläsa för er.
Så ni skämmer inte bara ut skolan, utan också er själva.
Mm, och det är hemskt beklagligt.
Men de gick här när ingen lyfte ett ögonbryn över prefektsystemet,
eller ordningen som styrt.
Alltså, är ni säker, rektorn, på att de är på er sida?
Att våra föräldrar är det?
Jo...
Om de inte ger upp så serveras det ingen middag.
Stäng skolcaféet och köket,
och lås dörrarna till elevhemmen tills de ger upp. Okej?
- Vadå, får vi ingen mat?
♪ Jag kan va din revolution ♪
♪ Om det inte finns nåt annat ♪
♪ Låt mig va din revolution ♪
♪ Om det inte finns nån annan ♪
Simon...? Välkommen.
Fan, Simon, har du... Har du en till klubba, eller?
Nej.
Du, du får 100 spänn.
- Va? - Mm, jag swishar 200 spänn.
Jag swishar 300.
Alltså, tog nån med mat, eller vad ska vi äta?
Om jag hade förstått att det skulle bli en hungerstrejk så hade jag inte ställt upp.
- Inte jag heller. - Hörni, det är ju precis det här de vill.
Att bryta ner oss så att vi ska ge upp.
Det är ju klart att de inte låter oss svälta ihjäl.
- Ja, men vi borde ha tänkt på det. - Äh...
Ja, men, ja...
Jag trodde bara inte att det skulle ta så här lång tid.
Ni klagar ju bara och klagar. Alltså...
Kan inte ni tycka att det finns nåt najs med att vara lite hungrig ibland också?
Ursäkta, men vad är najs med att vara hungrig?
Det är... motivation.
Ja, man kanske är lite yr ett tag och lite illamående,
men det kommer att gå över och när det avtar så blir det liksom...
...som att det tystnar i huvudet, bara.
Ett lugn över hela kroppen.
Det låter som en ätstörning.
Verkligen.
Nu får det bli tyst i mitt huvud snart,
för just nu tänker jag bara på pizza, burgare, pasta, sura nappar...
Vi borde ju ha tagit med nån underhållning. Jag är så jävla uttråkad.
Den enda underhållningen jag har är det här.
- Åh, jävlar, vad spännande! - Ja, om jag får läsa ditt.
Ja, ja, visst.
"Hej, Nils. Jag hoppas du har en riktigt underbar vår."
- Har nån tant har skrivit det här? - Ska du säga.
"Annars, då? Jag fick min ADHD förra året och började ta medicin.
Känner mig lite annorlunda." Är du fan...?
-"Typ som att någon tagit bort udden." - Nisse, okej, okej.
August, får jag läsa ditt?
- Va? - Få läsa ditt brev.
- Jag har inte det på mig. - Skärp dig. Ge mig brevet.
Jag tror att det ligger i mitt rum.
- Jo, tjena... - Kom igen.
- Jag har det inte på mig. - Skärp dig, det har du ju.
- Få läsa brevet! - Nej, på riktigt.
Sluta vara så jävla töntig. Vad fan...
Fan, sluta! Vad fan är ditt problem?
- Seriöst, August, lugna ner dig. - Alltså, varför liksom...
Ta dig själv med en nypa salt nån gång. Vad är det som står som är så pinsamt?
Att du ville bli prefekt, typ?
Om det är så töntigt, varför backstabbade du mig
och tog prefektuppdraget från mig?
- På riktigt? - Ja.
Skyll inte dina misslyckanden på mig.
Alla här tycker att du är helt jävla överspänd.
Du brukade ju för fan vara rolig, men vad fan hände?
Alltså... Alltså, på riktigt.
Du blir fan bara tråkigare för varje jävla dag som går.
Alltså, fuck you, på riktigt.
Tack för att du kom tillbaka.
Alltså, jag orkar inte bråka nu.
Inte jag heller.
Jag fattar bara inte varför det blir så fel hela tiden.
För att vi...är olika?
Vi tycker olika.
Men ska inte det vara en bra grej?
Att vi är olika, att vi...
...kompletterar varann och lär oss av varann?
Lär du dig saker när du är med mig?
Ja.
Jag känner mig bara jävligt...
...klumpig ibland.
Jag vill aldrig såra dig, Simon.
Inte jag heller.
Har du nåt att äta, eller? Jag är så jävla hungrig.
Jag kan se.
Åh...!
Trehundra spänn.
- Simon, snälla... - Trehundra spänn.
Men snälla, jag är desperat.
Jag är så jävla hungrig.
Mm...!
Mm...
Det är stört att Henry ville swisha mig 300 för min klubba.
Det är så jävla sjukt.
Ettusen åttahundra svenska kronor. Hörde jag mer?
- Ettusen niohundra. - Ettusen niohundra kronor!
Tvåtusen fyrahundra!
Tvåtusen fyrahundra kronor! Hörde jag nåt mer?
Då har vi första, andra, tredje...
- Såld till mannen med det röda håret! - Ja!
Varsågod!
- Näst på tur har vi vadå, Stella? - En energidryck.
Sjuhundra.
- Byxor eller tröja. - Byxor eller tröja.
Vart ska ni? Ska ni gå nu?
Hallå?
Vad är det som händer nu?
- Hallå, kom tillbaka!
Svikare!
Svikare! Svikare! Svikare! Svikare!
Nej, men sluta.
Visa snorren för Hillerska! Visa snorren för Hillerska!
- Visa snorren! - Visa den nu, då!
- Det här har ju spårat.
Tänk om Skolinspektionen hade sett det här.
- Gud, panik. - Då hade de i alla fall fattat.
Vadå, fattat vadå?
Hur det kan bli här ibland.
Vadå, sa du nåt om det på din intervju?
Sluta tjafsa, för fan!
- Alltså, jag var bara ärlig. - Men vadå, du sa nånting om invigningen?
Alltså, jag sa ju inte vad vi gör.
- Alltså, vadå? Alla skolor har insparkar. - Men förlåt, är du på riktigt nu?
Alltså...
Felice, jag fattar att du har varit jättedeppig och så,
men du kan liksom inte ta ut det på alla andra.
Om hon hade sagt nåt som hade oroat dem, skulle de redan ha agerat.
Det är nog ingen fara.
Mm.
God morgon.
- Simon... - Mm.
God morgon.
Har du sovit gott?
Nej.
- Har du? - Nej.
Jaha, hmm... Här får vi öppna upp.
God morgon! Har ni sovit gott?
För alla er som känner er klara med de här fånerierna,
så finns nu frukosten serverad.
Ursäkta, vad är det vi väntar på nu egentligen?
Att föräldragruppen får reda på att deras barn förvägras sin utbildning och svälter,
eller att media får reda på det?
Jag ger inte vika för utpressning, Vincent.
Ja, men ingen behöver ju nånsin få reda på att det här har ägt rum
om ni bara lättar lite på restriktionerna.
Vet ni vad? Vi gör så här.
Ni får tillbaka era mobiltelefoner.
Yes!
Men...
De får endast användas utanför skoltid, okej?
Och studenten?
- Ja, studentmiddagen? - Hur blir det med den?
Ja...
Den slänger vi också på.
Och poängjakten?
Absolut inte. Det är så långt jag sträcker mig.
Och om nån planerar nån utspark eller andra förnedringslekar,
så är de strikt förbjudna. Okej?
Då så.
Svälten är slut. Nu äter vi.
Alltså, fy fan...!
Hillerska! Hillerska!
Hillerska, Hillerska, Hillerska!
Skönt att det inte var mitt ansikte de ritade på.
- Jag har så himla ont i ryggen. - Ja, du sov på ett papper.
Den här är din.
Tack.
Jag läste det.
Okej. Det gör inget.
Det är ganska sorgligt att du skriver att du önskar att du kommer att må okej,
och inget mer.
Det är ju så det är.
- Jag har velat säga en sak. - Jag vill inte höra fler ursäkter.
Det är inte det det är.
Jag fattar att jag gjorde fel.
Och att du antagligen aldrig kommer att förlåta mig.
Och jag får lära mig att leva med det.
Men jag vill också att du ska veta att jag är
väldigt tacksam över att du var min första riktiga vän.
På slottet?
- Med drottningen? - Ja.
Kommer det vara typ tiotusen bestick där man inte vet var man ska börja?
Jag vet, jag är fett stressad.
Det är också första gången jag träffar hans föräldrar,
som hans pojkvän, på riktigt.
Ja, jag fattar.
Jag vet inte ens vad jag ska ge honom för present.
När jag var tillsammans med Jasmina köpte jag mycket badbomber och så.
Gillar han att bada?
Jag vet inte.
Varför ger du inte honom bara nåt personligt?
Ja, och vad ska det vara?
Ska jag bara komma dit och bara...
"Hej, jag är ett barn och jag har ritat en teckning till dig"?
Meh, nej, kanske inte en teckning. Men skriv en låt, då.
- Ja, men... - Det är ju personligt.
- Det lär hovet verkligen tycka om... - Sen när bryr du dig om vad hovet tycker?
Sen jag insåg vad det innebär att vara tillsammans med en av dem.
Jag vet inte, alltså, jag...
Jag ska bara testa att köra på det här nu.
Och bara göra som de säger.
När du raderade bilderna på oss, så...
Jag vill inte vara känslig och så där, men jag blev sårad.
Jag tog bara bort några appar, det är väl inte en sån stor grej?
Eller?
Nej, men... Vi vill väl bara inte att du raderar dig själv.
Det är bara det vi säger.
Du... Den här födelsedagsgrejen...
Vad?
Jag antar att du inte egentligen vill ha mig där.
Nej, det vill jag inte.
Jag försökte prata med Farima, men hon insisterade.
Det är inte som att jag vill vara där heller.
August, jag tror inte en sekund på det där.
Det enda du nånsin har försökt göra är att vara en del av min familj.
Du hängde efter Erik som en jävla hund. Inte ens han tog dig seriöst.
- Du, jag älskade Erik. - Du kände inte Erik.
Alltså, August, han hade hatat dig om han visste vad du gjorde mot mig.
Det hade han säkert gjort, men...
- Jag tror inte att du kände Erik fullt ut. - August, jo, det gjorde jag visst!
Jag var ju för fan hans bror.
När fan ska du fatta?
Erik var allt som du inte är. Allt som du inte klarar av att vara.
Du, minns du den där...
...invigningen?
Den som de skrev om i tidningarna? Med porrfilmen?
Det hände oss, vår klass.
Och Erik...
...och hans treor var de som höll i det.
Erik var där.
Det är inte sant. Du ljuger.
De tog oss till Palatset, klädde av oss, radade upp oss...
...och så sa de att den första som får stånd...
...får spö.
Så satte de på en film med två killar...
...och bara asgarvade.
De bara garvade åt vår panik,
för vi förstod inte om de skämtade eller om de var allvarliga.
Och Erik var där.
Erik var där.
Ja, pojkar, då är ni välkomna in.
Karl Hårding