Ne... nic jsem neviděla.
Seděla jsem tady a koukala na televizi a najednou...
prásk!
Podívala jsem se a na zemi bylo rozbité sklo.
Ne, zatím nevíme, kdo to byl.
Jestli to takhle bude pokračovat, budeme se muset přestěhovat.
Ne, to nejde. Takhle nemůžeme žít.
MLADÁ MODRÁ KREV
Rád tě vidím.
Jak ti je?
Ani nevím.
Nějaké novinky?
Ne.
Může s tím policie něco udělat?
Vůbec nic.
Žijeme tam už 14 let.
Nikdy se nic takového nestalo.
Kdyby se to stalo mně, brali by to jako hrozbu státu.
A ty jsi můj kluk, takže...
Jsem rád, že ti nic není.
Máma...
Máma říkala, že se možná...
budeme muset přestěhovat.
Přestěhovat?
Promluvím s dvorem. Promluvím s nima a...
Určitě to má řešení. Bude to v pohodě.
Máte 120 minut. Začínáme teď.
Jak to šlo?
Šlo to dobře, ale bylo to fakt dlouhý.
Posraný státní zkoušky.
Proč jsou vždycky tak těžký?
Vůbec jsem to nedával. Bude to provar.
Odevzdal jsi ten test po půl hodině.
Jo. Proč bych se snažil, když z toho nic nemám?
Bez oslav konce studia mi to za to nestojí.
No jo, ale co naděláš?
Bude trvat měsíce, než inspekce dojde k rozhodnutí.
Jo, ale my nemáme měsíce.
Slavit máme teď.
Ne potom. Teď.
- Co s tím chceš dělat? - Něco velkýho.
Většího než petici. Něco, kvůli čemu si to rozmyslí.
Jasně. A co konkrétně?
To netuším.
Vůbec mi to nemyslí.
- Musím se jít najíst. - Taky mám hlad.
To je ono. Sto let!
Co se děje?
Co? Kde?
Aha.
Jdeme.
Ignoruj ji, Felicio.
Zdravím, soudruhu.
Jak jde boj proti aristokracii?
První máj?
Svátek práce?
No tak...
Ztratil jsi smysl pro humor?
Jo, asi se potrhám smíchy.
Ale je to vtipná situace.
Trochu zvláštní.
Poměrně ironický střed zájmů.
Podporuješ komunismus,
jsi proti monarchii, ale chodíš s princem.
- Vincente. - Zmlkni.
To, že chceš volenou hlavu státu, z tebe ještě nedělá komunistu.
Jasně. Takže jsi proti monarchii?
Co ti na mně tak strašně vadí?
- Jsi snad homofob? Co? - Homofob?
Ne, rozhodně ne.
Problém není, že jsi gay,
ale že jsi komunista. Chápeš?
Snad jsem neranil tvoje city.
Potřebuješ jít protestovat?
No jo, jen běž.
Jsi ubožák.
Už zase je těstovinový salát.
Kluci.
Dostal jsem nápad.
Jo, jaký?
Stávku.
Stal se z tebe snad socialista?
Ne, vážně.
No tak.
Dobře, tak jo.
Hele...
neodpověděl jsi Vincentovi.
Ohledně monarchie.
Můžu tě mít rád a zároveň být proti tomu systému.
Myslíš, že to jde?
Ano, Wille.
Neplánuju žádný převrat.
Jasně že to jde.
Co ti na monarchii přijde tak super?
Je to součást historie Švédska.
Jsme jedna z nejstarších monarchií na světě.
Jsme symbol, který sjednocuje lid.
„Sjednocuje lid“?
Zníš jako Jan-Olof.
Simone, je to opravdová práce.
Královská rodina vyřešila spoustu diplomatických záležitostí,
které vláda nezvládla.
Jo, jasně...
Mohli jsme být neutrální strana.
Všechno, co zmiňuješ, zvládne člověk, který je zvolený.
Demokraticky zvolený lidmi.
A ty, Wille, žádnou volbu nemáš.
Co je to za život?
Je to...
Je to výsada.
Ne trest.
Jen říkám, že vím, jaké z toho máš pocity.
BUDOUCNOST
Konečně nastal čas pro každoroční Týden budoucnosti.
Navštíví nás úspěšní absolventi, kteří vám udělají přednášky.
A to mě přivádí k dnešnímu úkolu.
Zamyslíte se nad budoucností
a napíšete dopis
svému budoucímu já.
Ten dopis
vám pak bude těsně před vaší maturitou vrácen.
Má vás to namotivovat.
Jaké jsou vaše sny?
Valter chce přijít o panictví.
Zmlkni.
Tohle je vážná věc.
Kým chcete být, až budete maturovat?
Kým chcete být v budoucnosti?
Kým se chcete stát?
Chci být stejná jako teď.
- Lepší už být nemůžu. - To je k pláči.
Saro?
Ahoj.
Chtěl jsem...
Chtěl jsem ti říct,
že jsem tě rád viděl na čarodkách.
A teď taky.
Tak to budeš asi jediný.
Kdyby ses cítila...
osaměle, můžeš si se mnou popovídat.
Musím jít. Mám zkoušku z teorie.
- Vážně? - Na řidičák.
To je super!
Ahoj.
Hodně štěstí!
Měj se!
Wilhelme?
- Dobrý den. - Dostal jste balíček?
S návrhy pro vaši nadaci.
Jo, ale neměl jsem čas si je projít.
Musíte se rozhodnout, abychom to na vaše narozeniny mohli oznámit.
Podívám se na ně, ale kvůli tomu nevolám.
Co byste potřeboval?
Musíte pomoct Simonovi. Poslat k nim nějakou hlídku nebo něco.
Víte co...
Na nenávistnou poštu je zvyklý, ale...
Někdo mu prohodil kámen oknem. Je vyděšený k smrti.
Zjistím, co a jak.
Dobře.
Super. Díky.
Potřebujete ještě něco?
Jak se daří mámě?
Ano, proto musíme probrat vaše narozeniny.
Královna není ve stavu, kdy by mohla na promulgaci,
takže tam nebude ani vévoda.
Vyhneme se spekulacím.
To mám všechno zvládnout já sám?
Ne. Bylo rozhodnuto, že půjdete společně s Augustem.
Už mě to ani nepřekvapuje, ale...
Pošlu k Simonovi tajnou službu.
Vy se rozhodněte, jakou chcete nadaci,
a tolerujte Augustovu přítomnost.
Jen se vám snažím pomoct.
Jo, dobře.
V tom případě...
chci Simona na svých narozeninách.
Dobře.
Nebudu lhát.
Po proslovu korunního prince jsme zaznamenali
zvýšené riziko od pravicových extremistů.
Je možné, že to Simonovi udělali oni?
To nelze s jistotou říct.
Policie si myslí, že to může být žert.
Ale abychom měli klid,
můžeme pro vás zařídit náhradní ubytování.
No, říkali jsme si, že bychom se možná měli přestěhovat.
Třeba do Göteborgu.
Mám tam rodinu.
Já se nechci stěhovat.
Chci, abychom se cítili v bezpečí tady.
Tajná služba zmínila,
že není dobré žít v přízemí
s okny na všechny strany.
Jste zranitelní.
Můžeme udělat následující. Zařídíme pro Simona odvoz
do školy a z ní.
V Hillerské budete v bezpečí.
Tady je číslo na tajnou službu. Kdyby cokoli, volejte.
Třeba v případě nějakých nových výhružek.
Ale spoléháme taky na vás, že uděláte, co budete moct.
Co přesně?
Čím míň o vás bude slyšet, tím víc budete v bezpečí.
Žádné příspěvky na sociální média, žádné komentáře ani fotky.
Žádná nová hudba, žádná interakce.
Žádné demonstrace.
Žádné davy.
Držte se stranou.
Bylo by lepší, kdybyste své účty smazal.
Dobře.
Jo? Skvěle.
To bychom měli.
Děkuju vám.
Díky.
Děkuju za kávu.
Jistě.
Jak to šlo?
Co?
To je jedno. Spousta lidí to napoprvé nedá.
Mám 64 z 65.
Co?
Ty jo, skvělá práce!
Promiň.
Jen jsem na tebe moc pyšný.
První půlku máš v kapse.
To se musí oslavit.
FOČUS
PROSTĚ JÁ
RODINKA
SÉGRA A JEJÍ IDOL
NAVŽDYCKY
SMAZAT ÚČET
POTVRĎTE SMAZÁNÍ ÚČTU
ÚČET SMAZÁN
Mluvil jsem s Farimou. Můžeš jít na moje narozeniny.
Ale chceš mě tam vůbec?
Nebude tam spousta novinářů a tak?
Ne, žádní tam nebudou.
Bude tam dvorní fotograf,
co udělá pár fotek a zeptá se na pár věcí. A pak večeře v paláci.
Bude tam August. Bez tebe...
to tam nezvládnu.
Ty nechceš jít?
Jasně že chci jít na tvoje narozky.
Super.
Co poslali za návrhy?
Potenciální oblasti zájmu pro nadaci.
„Umění a kultura, mladí inovátoři, příroda a životní prostředí,
sport a zdraví.“
To bylo nahoře.
Asi chce, abych si vybral to.
Hodí se to do krámu.
Abych ukázal, že jsem...
zodpovědný, chytrý, silný, tradičně založený mladý muž.
Víš, co si myslím?
Jestli musíš jako korunní princ tohle dělat,
vyber si aspoň něco,
co je pro tebe důležité.
Něco z oblasti psychických problémů mladých lidí
nebo něco, co souvisí s LGBTQ+.
Svět je vzhůru nohama.
Lidi kvůli své orientaci
končí ve vězení, nebo dokonce v rakvích.
Víš vůbec,
kolik bys toho dokázal změnit?
Jo, ale to se počítá jako politický názor.
Milovat, koho chceš, je lidské právo.
Počkej, to mám jako...
orodovat za všechny gaye, protože tě miluju?
Chápu, co říkáš. Vážně.
Ale takhle to nefunguje.
Aha.
Nemůžu zaujmout postoj.
Lidi vědí, že tě miluju. Už to hodně pomáhá.
Nestačí to?
No nic, vyberu si sport a zdraví.
...PŘEŽÍT TYHLE DVA...
Jaké jsou?
Co tohle?
Tohle jsou dopisy, které jste si napsali v prváku.
Chci, abyste napsali pojednání o jejich obsahu.
Jak se zdařily vaše plány?
Prosím.
Dopadlo to, jak jste chtěli, nebo se změnily?
Ať se po obědě všichni sejdou ve velké síni.
Všechny ročníky.
Úplně všichni?
Po obědě přijďte do síně.
Poslouchejte, přijďte...
Na.
Po obědě v síni. Řekni to všem.
Přijďte do síně.
Po obědě, dobře?
Hele,
třeťáci svolali schůzku v síni.
No tak. Pojďte.
Pospěšte si, musíme jít.
- Myslela jsem... - Už tam jsou.
Vy taky.
Tak jo, poslouchejte.
Můžete mi věnovat pozornost?
Haló?
Ticho!
Vincent vám chce něco říct.
Díky.
Tak jo.
Vím, že vás nová pravidla unavují stejně jako mě.
Říkají, že se jimi snaží chránit školu,
ale už jsme jim ukázali, jak to máme.
Takže teď už to jen používají k tomu,
aby nám fašistickými metodami narušovali právo na soukromí.
A vím, že vy všichni, co jste tady,
soucítíte s tím, čím si třeťáci procházejí.
Vzali nám oslavy konce studia.
Ale to dneškem končí.
Vyjádříme svůj nesouhlas tak, aby to škola nemohla ignorovat.
Zahajujeme stávku.
A všechny vás prosíme, abyste se připojili.
A jestli si myslíte, že se to příští rok změní...
- Každý den se mi směje. - Buďte solidární.
A teď chce stávkovat.
- Jo, ale... - A mluví o solidaritě.
Budeme vsedě protestovat za spravedlnost.
A nevstaneme, dokud nás ředitelka nevyslechne.
Nevadilo by mi mít zpátky telefon,
abych ti mohl večer volat.
Takže jsi na jejich straně?
Simone, fakt se divíš, že chci normální život?
Říkals, že jsou to debilní pravidla.
Nechceš tady přespávat? Trávit spolu čas?
Mít normální vztah?
Mám šanci vyjádřit názor bez následků. Neměl bych ji využít?
Takže ukážeš solidaritu, jen když tě to nic nestojí?
No tak, Simone.
Simone.
Co?
A je to.
Hillerská.
Hillerská!
Ahoj.
Kam...
všichni šli?
Stávkujou.
Co?
Proč?
Wilhelm taky stávkuje?
Je všechno v pohodě? Stalo se něco?
Jo. Až na to, že nám doma někdo prohodil kámen oknem,
já teď nesmím existovat na internetu
a máma se chce přestěhovat...
mi nikdy nebylo líp.
Doufám, že si to užíváš u táty,
se kterým jsem léta vůbec nemluvil
jen kvůli tomu, že sis to nepřála.
Doufám, že si to moc užíváš.
Kde je zbytek třídy?
Stávkujou.
Cože?
Toto je naprosto nepřípustné.
Okamžitě se vraťte do učeben.
Vy mi snad nerozumíte?
Paní ředitelko,
tohle je mírumilovný protest.
Okamžitě ke mně do ředitelny.
Budeme tu sedět, dokud nás vedení školy neposlechne.
Toto není téma k diskuzi.
Všichni, kdo se okamžitě nevrátí do učeben,
dostanou oficiální varování a promluvím si s jejich rodiči.
Jsme otevření diskuzi.
Přesně tak. Požadujeme zmírnění pravidel.
Aha.
Věc se má následovně. Dnes k nám přišli bývalí studenti,
kteří si udělali čas, aby vám předali své zkušenosti.
Takže neztrapňujete jen školu, ale i sami sebe.
To nás velice mrzí,
ale studovali tady v době, kdy nikdo ani nemrkl okem nad tím,
jak to tady funguje.
Jste si jistá, že jsou na vaší straně, paní ředitelko?
A naši rodiče?
Jo...
Pokud nepřestanou,
zrušte večeři, zavřete bufet i kuchyni
a zamkněte dveře od kolejí, dokud to nevzdají. Dobře?
Počkat, nedají nám najíst?
Můžu být tvou revolucí,
pokud není jiná cesta.
Nech mě být tvou revolucí,
pokud nikoho jiného nemáš.
Simone.
Vítej.
Simone, nemáš další lízátko?
Ne.
Dám ti 100 korun.
- Co? - Klidně 200 korun.
Dám ti 300.
Přinesl někdo jídlo? Co budeme jíst?
Ty vole, kdybych věděl, že je to hladovka, nejdu do toho.
Ani já ne.
No tak, přesně tohle chtějí.
Zlomit nás, abychom to vzdali.
Nenechají nás umřít hlady.
Mělo nás to napadnout.
Ale...
Jo, asi jo.
Nečekal jsem, že to bude trvat tak dlouho.
- Protože... - Jen si stěžujete.
Není náhodou fajn, když máte občas trochu hlad?
Co je fajn na tom, mít hlad?
Je to motivační.
Možná je člověku chvíli trochu nevolno,
ale když to přejde, je to...
jako by všechno ve vaší hlavě utichlo.
Vaše tělo se zklidní.
To zní jako porucha příjmu potravy.
Jo, to máš pravdu.
Snad ta moje hlava ztichne brzo.
Protože jediný, na co dokážu myslet, je pizza, burgery, těstoviny, sladkosti...
Měli jsme si vzít nějakou hru.
Strašně se nudím.
Mám leda tak tohle.
No jo, to je super!
Musíš mi dát přečíst svůj.
Jo, jasně.
„Ahoj Nilsi.
Doufám, že si užíváš jaro.“
- To psala nějaká babička? - Ty něco říkej.
„Jak je? Loni mi diagnostikovali ADHD. Beru prášky.
Připadám si trochu jiný.“ No ty vole.
- „Je to s nima lepší.“ - Tak jo.
Auguste, přečtu tvůj?
- Co? - Přečtu tvůj dopis.
- Nemám ho tady. - To víš, že jo. Dej mi ho.
Fakt, mám ho na pokoji.
- No jasně. - No tak, ukaž ho.
- Nemám ho. - Jasně že máš.
- Ukaž mi ho. - Ne, vážně.
Přestaň dělat drahoty. Proč...
Přestaň!
Co máš za problém?
Uklidni se, Auguste.
Proč...
Neber se pořád tak vážně.
Co je v něm trapnýho?
Že jsi chtěl být prefekt?
Když je to trapný, proč jsi mě bodnul do zad
a tu roli mi sebral?
- Jako vážně? - Jo.
Neházej svoje selhání na mě.
Všichni si tu myslí, že jsi puritán.
Dřív s tebou byla sranda. Co se s tebou stalo?
Jako vážně.
Den ode dne jsi nudnější a nudnější.
Naser si, kámo.
Díky, že ses vrátil.
Nechci se hádat.
Ani já ne.
Jen nechápu, proč to teď jde se vším z kopce.
Protože...
jsme tak rozdílní?
Máme jiné názory.
Nemá to být dobrá věc?
Že jsme rozdílní? Že se...
doplňujeme a navzájem učíme?
Ty se ode mě učíš?
Jo.
Jen si někdy přijdu...
jako nešika.
Nikdy ti nechci ublížit,
Simone.
Já tobě taky ne.
Máš něco k jídlu? Mám hrozný hlad.
Kouknu se.
To bude 300 korun.
- Prosím. - Tři sta korun.
No tak, nech toho.
Hlady už nevidím.
Chápeš to, že mi Henry nabídl 300 korun za lízátko?
Masakr.
Tisíc osm set korun!
- Dá někdo víc? - Tisíc devět set!
No co už! Dva tisíce čtyři sta!
Dva tisíce čtyři sta. Dá někdo víc?
Poprvé, podruhé, potřetí...
- Prodáno chlapci s rudými vlasy! - Jo!
Chytej.
Co máme dál, Stello?
Energeťák.
Sedm set.
- Kalhoty, nebo košili. - Kalhoty, nebo košili.
Co děláš? Jdeš pryč?
Počkej, co se děje?
Vrať se!
Zrádce!
Ne, přestaň!
Ukaž péro!
No tak, vytáhni ho!
Tohle se vymklo kontrole.
Představ si, že by teď přišla školní inspekce.
To by bylo něco.
Aspoň by to pochopili.
Co by pochopili?
Jaký to tady občas je.
Zmínila jsi to při tom rozhovoru?
Přestaň dělat drahoty.
Jen jsem byla upřímná.
Mluvila jsi o zasvěcení?
Neřekla jsem jim, jak probíhá.
No a? Všechny školy je mají.
Počkej, děláš si srandu?
Hele...
chápu, že máš fakt depky,
ale nemůžeš si to vybíjet na ostatních.
Kdyby řekla něco, co by je znepokojilo, určitě bychom to už věděli.
Bude to dobrý.
Dobré ráno.
Simone.
Dobré ráno.
Vyspal ses dobře?
Ne.
- Co ty? - Ne.
Tak jo.
Vyvětráme tu.
Dobré ráno.
Jak jste se vyspali?
Pro ty z vás, kteří s tímhle bláznovstvím skoncovali,
se podává snídaně.
Můžu se zeptat, na co čekáte?
Na to, až naši rodiče zjistí, že se jejich děti neučí a hladoví,
nebo až to zjistí média?
Nenechám se vydírat, Vincente.
Nikdo se nemusí dozvědět, že se něco takového vůbec stalo.
Stačí, když zmírníte omezení.
Víte co? Uděláme to takhle.
Dostanete zpátky telefony.
Jo!
Ale
smíte je používat pouze po vyučování.
A co naše maturitní oslavy?
Jo, co studentská večeře?
Jo, co večeře?
Ano.
Proč ne.
A co bodovačka?
Rozhodně ne. A o tom už nebudeme diskutovat.
Pokud někdo z vás plánuje některý z těch ponižujících rituálů,
jsou přísně zakázané.
Rozumíte?
Tak jo.
Hladovka končí. Pojďte se najíst.
No ty vole.
Hillerská!
Jsem rád, že mi nepočmárali obličej.
Jo!
Bolí mě záda.
Nedivím se. Spal jsi na čtvrtkách.
Tohle je tvoje.
Díky.
Četla jsem ho.
Jo, to nevadí.
Je smutné, že píšeš, že se chceš cítit v pohodě.
Nic víc.
Tak to je.
- Chtěla jsem ti něco říct. - Žádné výmluvy.
To ne.
Vím, že jsem to podělala.
A že mi asi nikdy neodpustíš.
S tím se musím naučit žít.
Ale chci, abys věděla, že jsem vděčná za to,
že jsi byla moje první opravdová kamarádka.
V paláci?
- S královnou? - Jo.
A bude tam
deset tisíc příborů, takže nebudeš vědět, čím začít?
Mám z toho trochu vítr.
Bude to poprvé, co se uvidím s jeho rodiči
jako jeho přítel.
Jo, chápu.
Ani nevím, co mu mám dát.
Když jsem byla s Jasmínou, koupila jsem jí koule do vany.
Má rád koule do vany?
To netuším.
Proč mu nedáš něco osobního?
Jako co?
Že bych mu třeba
namaloval obrázek, jako když mi bylo pět?
Obrázek asi ne.
Ale co mu napsat písničku?
- Jo, ale... - To je osobní.
To by se dvoru moc líbilo.
Odkdy ti záleží na tom, co si myslí?
Co jsem si uvědomil, co znamená s jedním z nich být.
Nevím, no...
Prostě se s tím zkusím smířit.
Budu dělat, co po mně chtějí.
Když jsi smazal ty naše fotky...
No, nebudu říkat, že se mě to nedotklo.
Jen jsem smazal pár aplikací.
Není to nic zásadního.
Nebo jo?
To ne, ale nechceme, abys vymazal sám sebe.
Nic víc.
Hele...
co se týče narozenin...
Co?
Hádám, že mě tam nechceš.
Ne, nechci.
Snažil jsem se to říct Farimě, ale trvala na tom.
Taky tam nechci být.
Tomu ani na chvíli nevěřím.
Pořád se snažíš o to, abys byl součástí mé rodiny.
Za Erikem jsi běhal jako pejsek.
Ani on tě nebral vážně.
Měl jsem ho rád.
Neznal jsi ho.
Kdyby věděl, co jsi mi udělal, tak by tě nenáviděl.
To určitě jo, ale...
nemyslím si, že jsi ho zas tak znal.
Ano, Auguste, znal.
Jsem jeho bratr.
Kdy to konečně pochopíš?
Erik byl všechno, co ty nejsi.
Všechno, co nikdy nebudeš.
Pamatuješ si to...
zasvěcení?
O kterém se psalo?
S tím pornem?
Stalo se to naší třídě.
A Erik
a jeho spolužáci to připravili.
Erik tam byl.
Není to pravda. Lžeš.
Vzali nás do Paláce,
svlíkli nás,
postavili nás do řady
a řekli nám, že ten, komu se první postaví,
dostane přes držku.
A pak nám pustili porno se dvěma chlapy...
a tlemili se.
Smáli se tomu,
jak panikaříme, protože nikdo nevěděl, jestli to myslí vážně.
Erik tam byl.
Pojďte dál, pánové.
Překlad titulků: Lucie Jágr Tatransky