Ні, я нічого не бачила.
Я сиділа тут, дивилася телевізор, аж раптом...
Бах!
Я побачила на підлозі розбите скло.
Ми не знаємо, хто це зробив. Ще ні.
Ми не можемо тут залишатися. Доведеться переїхати, якщо це продовжиться.
Ні, ми просто не можемо... Ми не можемо так жити.
МОЛОДІ МОНАРХИ
Я такий радий тобі.
Як ти?
Не знаю.
Є якісь новини?
Ні.
Поліція нічого не може вдіяти?
Нічогісінько.
Ми живемо там уже чотирнадцять років.
І такого ще ніколи не було.
Якби таке сталося зі мною, це сприйняли б як загрозу нації,
а ти мій хлопець, тож...
Я радий, що ти цілий.
Мама...
сказала, що, можливо,
доведеться переїхати.
Переїхати?
Я поговорю з двором. Гаразд? Я поговорю з ними. Вони...
Вони точно якось допоможуть. Добре? Усе буде гаразд.
У вас є 120 хвилин, які починаються зараз.
Ну як пройшло?
Думаю, добре. Але це було так довго.
Ну й жахливий національний іспит.
Невже всі національні іспити такі важкі?
Я ні грама не зрозумів. Це буде великий провал.
Ну ти здав свій аркуш за 30 хвилин.
А навіщо намагатися, якщо немає винагороди за зусилля?
Без випуску жодні зусилля нічого не варті.
Так, та що вдіяти?
Інспекторату потрібні місяці, щоби прийняти рішення.
Так, але в нас немає місяців, Ніссе.
У нас випускний зараз.
Не пізніше, а зараз.
І які ідеї?
Треба зробити щось грандіозне, грандіозніше за петицію.
Щось, що змусить їх передумати.
Ага. Що, наприклад?
Не знаю.
Голова не варить зараз.
- Треба попоїсти... - Гайда їсти, я голодний.
Так. Сто років!
Що відбувається?
Га? Ні, де?
Добре.
Агов, ходімо.
Фелісіє, просто ігноруй її.
Вітаю, товаришу.
Як боротьба з аристократією?
Перше травня?
День праці?
Та ну...
Тепер і жартів не сприймаєш?
Сприймає, якщо вони смішні, Вінсенте.
Але це дуже кумедна ситуація.
Це дуже дивно.
Хіба в тебе немає конфлікту інтересів?
Ти за комунізм, проти монархії,
і ти зустрічаєшся з принцом.
- Вінсенте. - Стули пельку.
Ти не стаєш комуністом, якщо виступаєш за главу держави.
Отже, ти проти монархії?
Що в мені так тебе дратує?
Ти що, гомофоб? У цьому річ?
Гомофоб?
Ні, звісно, ні.
Проблема не в тому, що ти гей,
а в тому, що ти комуніст. Розумієш?
Чи я образив тебе?
Тобі треба піти на марш?
Так, іди.
Ну ти й нікчема.
Знову салат із макаронами.
Хлопці.
У мене виникла ідея.
Справді? Яка?
Демонстрація.
Ти став соціалістом, Вінсенте?
Ні, серйозно.
Та ну.
Ага, точно.
Ти...
Ти не відповів Вінсенту.
Чи ти проти монархії?
Я можу бути й із тобою, і проти системи.
Справді?
Так, Вілле.
Не влаштую державного перевороту.
Авжеж, я можу.
Що тобі так подобається в монархії?
Це історія Швеції.
Ми одна з найстаріших монархій у світі.
Ми символ, що об'єднує людей.
«Об'єднує людей»?
Говориш, як Ян-Олоф.
Але, Сімоне, це справжня робота.
Було багато дипломатичних інцидентів, які королівська сім'я розв'язала,
бо уряд не міг.
Так, це... Ми могли бути нейтральною стороною.
Усе, про що ти казав, можна зробити без того, щоби хтось народився для цього.
Не даючи людям вибору.
А якщо ти, Вілле, не маєш вибору,
що це за життя таке?
Це...
Це великий привілей.
А не покарання.
Я просто бачив, як ти почуваєшся.
МАЙБУТНЄ
Так, нарешті настав час для нашого щорічного Тижня майбутнього.
До нас прийдуть успішні випускники, які читатимуть лекції.
І це підводить мене до сьогоднішнього завдання зі шведської.
Вам доведеться подумати про своє майбутнє
й написати лист
лист собі в майбутньому.
Цей лист
вам повернуть пізніше,
перед випускним.
Він має вас змотивувати.
Які у вас сподівання?
Волтер хоче втратити цноту.
Замовкни.
Послухайте, це серйозно.
Ким ви хочете бути після випуску?
Чим хочете займатися?
Ким ви хочете стати?
Я хочу бути такою, як зараз.
- Краще не буває. - Жалюгідніше не буває!
Саро?
Привіт.
Я просто...
Я просто хотів сказати,
що дуже радий був побачити тебе на Вальпургієвій ночі.
І тепер теж.
Мабуть, ти єдиний такий.
Ти завжди можеш
поговорити зі мною, якщо тобі самотньо.
Думаю, мені час. Маю іспит із теорії.
- Справді? - На водійські права!
Це ж чудово!
Бувай.
Щасти тобі!
До зустрічі!
Вільгельме?
Вітаю, Фарімо.
Ти отримав посилку від мене?
З пропозиціями для фонду?
Так, але я ще не встиг їх розглянути.
Ти маєш вирішити,
аби ми зробили оголошення у твій день народження.
Так, я їх перегляну, але я не через це телефоную.
Гаразд, що сталося?
Допоможіть Сімону.
Треба прислати службу безпеки, охорону чи щось таке.
Бо він
уже отримував ненависні листи, та...
Хтось кинув камінь у вікно. Він до смерті наляканий.
Добре, я займуся цим.
Добре.
Добре. Дякую.
Хочеш іще щось обговорити?
Як там мама?
Що ж, тому нам і треба обговорити твій день народження.
Королева надто хвора, аби прийти на промульгацію,
тому герцог теж не піде.
Ми не хочемо спекуляцій.
Але що, я маю впоратися з усім сам?
Ні, ми вирішили, що краще відправити тебе й Авґуста.
Що ж, мене вже не дивує, що...
Поїду до Сімона зі службою безпеки.
А ти вибери тематику свого фонду
й потерпи вже трохи Авґуста.
Я лише хочу допомогти тобі.
Гаразд, добре.
Але тоді...
Сімон буде зі мною на дні народження.
Добре.
Будемо відверті
щодо підвищеного рівня загрози кронпринцу
після його заяви з боку правих екстремістських груп.
Чи можливо, що саме вони зробили це із Сімоном?
Неможливо дізнатися.
Це може бути й розіграш, як уважає поліція.
Але для безпеки
ми можемо організувати для вас тимчасове житло.
Так, я думала, що нам варто переїхати.
Мабуть, у Ґетеборг.
У нас там родина.
Мамо, я не хочу переїзду.
Я хочу безпеки у власному домі.
Служба безпеки зазначає,
що жити на першому поверсі з вікнами
на всі боки не найкраще рішення.
Це робить вас уразливими.
Ось що ми зробимо. Ми організуємо транспорт для Сімона
до школи й назад.
Ти будеш у безпеці в Гіллерскій, і ось номер служби безпеки.
Негайно набирайте, якщо відчуваєте небезпеку.
Якщо будуть нові погрози чи дзвінки, набирайте.
Але ми також очікуємо, що ти виконаєш свою частину.
А яка вона?
Що менше тебе зараз бачать,
то безпечніше.
Жодних публікацій у соцмережах, коментарів, фото,
нової музики, жодної взаємодії.
Ніяких відвідувань демонстрацій.
Ніяких натовпів.
Просто не світися.
Буде краще просто видалити свої акаунти.
Добре.
Добре? Чудово.
Що ж...
Дякую.
Дякую за каву.
Будь ласка.
Ну як пройшло?
Га?
Не зважай. Багато хто не проходить із першої спроби. Це...
У мене 64 з 65.
Що?
Капець, та ти неймовірна!
Пробач, я...
Я просто так пишаюся.
Ти на півшляху.
Це треба відсвяткувати.
КАТАЄМО
СЕРЙОЗНО
СІМ'Я
МОЯ СЕСТРА І ЇЇ НАЙБІЛЬШИЙ КУМИР
НАЗАВЖДИ
ВИДАЛИТИ ОБЛІКОВИЙ ЗАПИС
ПІДТВЕРДИТИ ВИДАЛЕННЯ
ОБЛІКОВИЙ ЗАПИС ВИДАЛЕНО
Я говорив із Фарімою. Чекаю на тебе на дні народження.
Але чи хочеш ти цього?
Хіба там не буде багато журналістів і так далі?
Ні, там не буде журналістів.
У нас буде придворний фотограф, який зробить пару фото й попросить про цитату.
І вечеря в замку.
Там буде Авґуст. Я не
зможу впоратися без тебе.
Ти не хочеш прийти?
Звісно, хочу на твій день народження.
Чудово.
То які пропозиції?
Це потенційні тематики для фонду.
«Мистецтво й культура, молоде лідерство, довкілля й природа,
спорт і здоров'я».
Це було вгорі. Думаю, вона хоче, щоби я вибрав це.
Мабуть, це відповідає наративу.
Хочуть показати, що я
серйозний, традиційний, розумний і сильний молодий чоловік.
Буду відвертим,
якщо ти маєш робити таке, бо ти кронпринц,
ти можеш вибрати щось,
чим ти захоплюєшся, що має значення.
Можливо, це щось пов'язане з проблемами з психічним здоров'ям у молоді
або щось пов'язане з ЛГБТК+.
Світом панує хаос.
Людей садять за ґрати,
людей убивають через сексуальну орієнтацію.
Ти розумієш,
що ти можеш зробити й допомогти щось змінити?
Так, але це політична заява.
Кохати кого хочеться — це людське право.
То що? Маю бути захисником
усіх квірів лише тому, що закоханий у тебе?
Сімоне, я тебе розумію. Справді.
Просто це не так працює.
Ні.
Ми не займаємо сторін.
Люди знають, що я кохаю тебе, це має значення.
Хіба цього мало?
Набридло вже. Виберу спорт і здоров'я.
...ВИТРИМАТИ ЦІ ДВА...
Оці смачні?
Або цей.
Це листи майбутнього, які ви писали собі на першому курсі.
Тепер я прошу, щоби ви написали твір про їх зміст.
Чи здійснилися ваші плани?
Прошу.
Чи сталося, як гадалося,
чи, може, щось відрізняється?
Агов, зберіть усіх у великому залі після обіду.
І молодших теж.
- Усіх-усіх? - Ага.
Агов, усі до великої зали після обіду.
Слухайте всі! Приходьте до...
Тримай.
Великий зал після обіду. Розкажи всім.
Приходьте у великий зал.
Після обіду, добре?
Привіт! Третьокурсники збирають усіх у великому залі.
Зараз! Тож, якби ми могли...
Гайда, швидше, треба йти негайно.
- Я думала, що ти... - Усі вже там.
Ви теж.
Гаразд, друзі.
Хвилину уваги, будь ласка.
Агов?
Тиша!
Вінсент хоче дещо всім вам сказати.
Дякую.
Гаразд.
Я знаю, що всі присутні втомилися від нових правил, як і я.
Нам кажуть, що це для захисту школи,
але ми вже показали свою позицію.
Тепер це просто спосіб контролювати нас,
фашистськими методами порушувати наше право на приватність.
І я знаю, що всі присутні
можуть зараз поспівчувати нам, третьокурсникам.
У нас забрали випускний.
Але тепер усе, годі.
Ми покажемо своє невдоволення таким чином, що школа не зможе проігнорувати.
Ми будемо страйкувати.
Ми просимо всіх вас приєднатися.
А ті з вас, хто думає, що наступного року все зміниться...
- Серйозно, вони щодня підколюють мене. - Ми просимо солідарності...
А тепер влаштовують демонстрацію.
- Так, але... - І говорять про солідарність.
Ми влаштуємо сидячий страйк за справедливість.
І ми не встанемо, доки нас не вислухає директорка.
Я б не проти повернути телефон,
щоби телефонувати тобі ввечері.
То ти на їхньому боці?
Сімоне, хіба так дивно, що я хочу нормального життя?
Ти теж вважав правила паршивими.
Не хочеш ночувати разом? Тусуватися будь-коли?
Мати нормальні стосунки?
Я маю нагоду зайняти сторону без наслідків. Може, варто?
То ти можеш проявити солідарність, лише якщо це нічого не коштує?
Але... Будь ласка, Сімоне.
Сімоне.
Агов?
Оце я розумію.
Гіллерска!
Привіт.
А де...
Де всі?
Вони на страйку.
Що?
Чому?
Вільгельм теж там?
Усе гаразд? Щось сталося?
Якщо не враховувати того, що хтось кинув камінь у наше вікно,
й що мені більше не дозволено існувати в інтернеті,
і що мама хоче переїхати...
то краще не буває.
Сподіваюся, тобі чудово в тата,
з яким я, до речі, не спілкувався роками заради тебе,
хоч і хотів.
Сподіваюся, вам дуже добре разом.
А де решта учнів?
Вони на страйку.
Що?
Це абсолютно неприйнятно.
Усі негайно до класів.
Я неясно висловилася?
Директорко,
це мирний сидячий страйк.
До мене в кабінет, негайно.
Ми сидітимемо тут, доки керівництво школи нас не вислухає.
Це не обговорюється,
тому всі, хто не повернеться до уроків негайно,
отримають офіційне попередження, а я поговорю з вашими батьками.
Ми готові говорити.
Так. Наша єдина вимога — пом'якшення правил.
Ага.
Ось яка справа.
Сьогодні тут є наші випускники,
які прийшли сюди читати лекції.
Отже, ви ганьбите не лише школу, а й себе.
І це дуже прикро,
але вони вчилися тут, коли нікого не турбувала система префектів
чи тогочасний режим.
Директорко, ви впевнені, що вони на вашому боці?
Що наші батьки на вашому боці?
Так.
Якщо не розійдуться, скасуйте вечерю й зачиніть шкільну їдальню й кухню,
а двері гуртожитків замкніть, поки вони не здадуться. Гаразд?
Що, нас не нагодують?
Я можу бути твоєю революцією
Якщо іншого виходу немає
Дозволь мені бути твоєю революцією
Якщо немає більше нікого
Сімоне.
Ласкаво просимо.
Агов, Сімоне, у тебе є... Є ще льодяник?
Ні.
Я дам тобі 100 крон.
- Що? - Я дам 200 крон.
Я дам 300.
Хтось приніс їжу? Що нам їсти?
Прокляття, якби я знав, що це буде голодування, я б цього не робив.
Я теж.
Годі вам, вони лише цього й хочуть.
Зламати нас, аби ми здалися.
Вони не дадуть нам померти з голоду.
Слід було продумати це.
Але...
Так, але, так.
Я просто не думав, що це займе стільки часу.
- Адже... - Ви лише скаржитеся. Хіба...
Хіба вам не приємно інколи бути трохи голодним?
Вибач, а що в цьому приємного?
Це мотивує.
Так, у вас може трохи паморочитися голова й вас може нудити,
але це мине, і коли це затихає, то стає...
Неначе все затихає в голові.
Тіло стає спокійним.
Схоже на розлад харчової поведінки.
Так, це точно!
Я б хотів, аби моя голова вгамувалася.
Бо я думаю лише про піцу, бургери, пасту, цукерки...
Слід було принести якісь забавки.
Як же мені нудно.
У мене є лише одна забава.
О, точно, це цікаво!
Дам, якщо даси прочитати свій.
Так, авжеж.
«Привіт, Нільсе.
Сподіваюся, у тебе буде чудове життя».
- Це писала похила жінка? - Хто б казав.
«Як життя? Минулого року мені поставили діагноз СДУГ і виписали ліки.
Я почуваюся трохи інакше». Чорт, ти що...
-«Тепер менш неприємно». - Ніссе, гаразд.
Авґусте, можна твій?
- Що? - Дай прочитати свій.
- Він не при мені. - Та годі тобі. Дай лист.
Серйозно, думаю, він у кімнаті.
- Ага, точно. - Ну ж бо, прочитаймо.
- Він не в мене. - Авжеж, у тебе.
- Дай прочитати! - Та ні, серйозно.
Годі бути таким дурнем. Якого біса...
Припини!
Що з тобою не так?
Авґусте, заспокойся.
Просто чому...
Годі бути таким вимогливим до себе.
Чого ти так соромишся?
Що ти хотів бути префектом?
Якщо це так жалюгідно, чому ти зрадив мене
й забрав у мене посаду префекта?
- Серйозно? - Так.
Не звинувачуй мене у своїх невдачах.
Усі думають, що ти надто напружений.
Раніше ти був веселим, але що сталося?
Серйозно.
З кожним днем ти стаєш усе нуднішим.
Серйозно, іди до біса.
Дякую, що повернувся.
Я не хочу сваритися.
Я теж.
Я просто не розумію, чому все постійно йде не так.
Бо ми
різні, так?
У нас різні погляди.
Хіба це не має бути добре?
Що ми різні? Що ми доповнюємо
й учимося одне в одного?
Ти чогось у мене вчишся?
Так.
Іноді я почуваюся...
таким незграбою.
Я не хотів образити тебе,
Сімоне.
І я тебе не хотів.
Маєш якусь їжу? Я страшенно голодний.
Зараз гляну.
Триста крон.
- Сімоне, будь ласка. - Триста крон.
Та ну, будь ласка, я у відчаї.
Страшенно голодний.
Дико, що Генрі запропонував мені 300 крон за льодяник.
Це божевілля.
Тисяча вісімсот крон!
- Будуть іще пропозиції? - Тисяча дев'ятсот!
До біса! Дві тисячі чотириста!
Дві тисячі чотириста крон! Є ще пропозиції?
І один, і два, і три...
- Продано рудоволосому чоловіку! - Ура!
Лови!
Що в нас далі, Стелло?
Енергетик.
Сімсот.
- Штани або футболку. - Штани або футболку.
Куди ви зібралися? Ви йдете?
Агов? Що відбувається?
Агов, поверніться!
Зрадник!
Ні, годі тобі!
Покажи член в ім'я Гіллерскої!
Покажи піструна!
Ну ж бо, покажи!
Усе вийшло з-під контролю.
Так, уявіть, якби шкільна інспекція це побачила.
Боже, паніка!
Принаймні зрозуміли б.
Що зрозуміли б?
Що тут іноді відбувається.
Ти казала про це на опитуванні?
Досить галасувати!
Я просто була чесною.
Але ти говорила про посвяту?
Я не казала, що ми робимо.
- То й що? У всіх школах є посвяти. - Даруй, ти зараз серйозно?
Ну,
Феліс, я розумію, що ти була дуже пригнічена,
але ти не можеш виносити це на публіку.
Дівчата, якби її слова занепокоїли їх,
вони б щось зробили.
Я впевнена, що все добре.
Доброго ранку.
Сімоне.
Доброго ранку.
Виспався?
Ні.
- А ти? - Теж ні.
Так.
Розкриймо вікна.
Доброго ранку!
Як спалося?
Для всіх, хто вважає, що із цими дурницями покінчено,
сніданок подано.
Даруйте, а чого ми чекаємо?
Щоби наші батьки дізналися, що їхні діти не на уроках і голодують,
чи щоби дізналися ЗМІ?
Я не піддамся шантажу, Вінсенте.
Так, але ніхто й не дізнається, що це відбувалося,
якщо ви трішки послабите заборони.
Знаєте що?
Ось як ми вчинимо.
Ми повернемо вам телефони.
Ура!
Але
ними можна буде користуватися лише після уроків, ясно?
А випускний?
Так, і студентська вечеря?
Що з вечерею?
Так.
Це теж повернемо.
А гонитва за очками?
Точно ні, і на більше я не піду.
Якщо хтось планує ритуал наприкінці року чи іншу принизливу діяльність,
це суворо заборонено.
Ясно?
Ну що ж...
Годі голодувати. Гайда їсти.
Ну круто ж.
Гіллерска!
Добре, що мені не намалювали нічого на обличчі.
Так!
Спина так болить, капець.
Воно й не дивно. Ти спав на аркуші паперу.
Це твоє.
Дякую.
Я прочитала.
Добре, нічого.
Дуже сумно, що ти пишеш, лише що хочеш добре почуватися,
і нічого більше.
Це правда.
- Я хотіла дещо сказати. - Годі вже виправдань.
Та ні.
Я знаю, що налажала,
і що ти мені ніколи не пробачиш.
І я маю навчитися жити із цим.
Але я хочу, щоби ти знала, що я дуже вдячна,
що ти була моєю першою справжньою подругою.
У замку?
- З королевою? - Так.
Там буде ціла купа столового наряддя, аби не знати, з якого почати?
Знаю, я хвилююся.
І я вперше побачу його батьків
у ролі його хлопця.
Так, я розумію.
Навіть не знаю, що йому подарувати.
Коли я була з Жасміною, придбала купу бомбочок для ванн.
Він любить ванни?
Не знаю.
Може, подаруй йому щось особисте?
Так, а що, наприклад?
Прийти й сказати:
«Привіт, я дитина, і я намалював тобі цей малюнок»?
Ні, може, не малюнок.
Може, напишеш пісню?
- Так, але... - Це особисте.
Двір буде в захваті.
Але відколи тобі не байдуже, що вони думають?
Відколи я зрозумів, що значить бути з одним із них.
Не знаю, я...
Я просто спробую
і робитиму те, що кажуть.
Коли ти видалив фото з нами...
Я не хочу здатися чутливим абощо, але, так, було боляче.
Я просто видалив застосунки. Це ж
дрібниця, ні?
Хіба ні?
Ні, але, можливо, ми не хочемо, щоби ти видалявся.
Ось і все.
Привіт.
Щодо дня народження...
Що?
Гадаю, ти не хочеш, щоби я там був.
Ні,
не хочу.
Я намагався поговорити з Фарімою, та вона наполягла.
Теж не горю бажанням.
Ні на мить не повірю в це.
Єдине, що ти намагався зробити, це бути частиною моєї родини.
Ти ходив за Еріком, як пес.
- Навіть він не сприймав тебе серйозно. - Я любив Еріка.
Ти не знав Еріка.
Авґусте, він би тебе зненавидів, якби знав, що ти зі мною зробив.
Я впевнений у цьому,
але не думаю, що ти знав Еріка повністю.
Авґуст, я знав.
Я був його братом, бляха.
Коли ти вже второпаєш?
Ерік був усім, чим ти не є.
Усім, чим ти ніколи не станеш.
Слухай, ти пам'ятаєш
ту посвяту?
Про яку писали ЗМІ?
З порно?
Це сталося з нами, нашим класом.
І Ерік
зі своїм третім курсом улаштували її.
Ерік був там.
Неправда. Ти брешеш.
Нас відвели до палацу,
роздягли,
вишикували,
а потім нам сказали, що першого, у кого виникне ерекція,
поб'ють.
Тоді ввімкнули фільм із двома хлопцями...
і ржали, як коні.
Вони просто ржали
з нашої паніки, бо ми не розуміли, чи вони жартують, чи це все серйозно.
Ерік був там.
Гаразд, хлопці, заходьте.
Переклад субтитрів: Дмитро Коваль