SERIÁL NETFLIX
Vnímejte své pocity.
Nadechněte se…
a s výdechem se všeho zbavte.
Nadechněte se…
a vydechněte.
Překvapilo mě, že jsi zavolal.
Hodí se mít nevlastního tátu, co je nejlepší právník v zemi, co?
Neměl jsem komu jinému zavolat.
Jak ses ptal,
distribuci toho videa mohou mít za hanobení,
narušení soukromí, ale i distribuci dětské pornografie.
Každopádně za to může být vězení.
Vězení?
Představte si, jak se všechny vaše starosti a myšlenky rozplývají.
Přijměte své pocity.
Nadechněte se…
a vydechněte.
- Co když se přiznám? - Tím nic nezískáš.
ÚZKOST A PANIKA
Musíš vidět důkazy navrhovatele.
- Kdo je navrhovatel? - Oběť.
Jde o tu sexuální nahrávku?
Nové příkazy. Máme se ze Zálesí přesunout do vrátnice.
Ještě jednou zaberte!
- Kde je sakra August? - Možná stávkuje?
- Proti čemu? - Že tomu teď velíš ty.
Organizuje záležitosti celého týmu.
Musím potrestat čtvrťáky, abyste pochopili vážnost situace?
Nemůžu si dovolit mít v týmu lidi, co na to nemají. Tečka.
Za tři dny nastoupíme proti Smrkovákům.
Laťka je kurňa nízko!
Neskutečný.
Seberte se. Jdeme na stroje.
- Dobrý? - Podle něj do týmu nepatřím.
Kašli na něj.
Je těžký vědět, že jsme podváděli.
- O nic nejde. - Já to vidím jinak.
Ty můžeš podvádět a projde ti to.
Já musím pořád něco dokazovat, jinak mě obviní.
- Promiň. Chtěl jsem ti pomoct. - Soustředíme se! Sedejte.
Simone, sedni si sem. Hlídej ho.
Musíte pořádně trénovat.
A zvyknout si na ty stroje. Ve středu na nich soutěžíme.
Saro, někdo se zítra přijde podívat na Rosseaua.
- Asi bys tu neměla být. - Chci tu být.
- Určitě? - Chci si je okouknout.
WILHELM: CO DĚLÁŠ? NEMŮŽU BÝT SÁM.
To je Wille. Chce si promluvit. Musím se u něj stavit.
- Nestihneš večeři. - Řeknu vychovatelce, že mám menzes.
- Fakt? - Řekni, že jsem ve svém pokoji.
Tak jo. Fajn.
Máš hlad?
Jo, ale dnes jsou vepřové klobásy. Ty klidně vynechám.
Co by sis dala? Řekni si.
- Netuším. - Co tě instinktivně napadne.
Těstoviny.
- Jo? - Ne.
Sushi. Poke.
To by bylo super. Pibimbap…
- Poke je lahůdka. - Výsosti?
- Jane-Olofe. - Ano?
Poslední týden tu podávají dost mizerná jídla.
Nemůžu se soustředit.
- Potřebuji doručit jídlo. - Ano.
Říkal jsem si, že sushi by mi bodlo.
- Sushi? - Poke.
- Měl jsem na mysli poke. - Poke?
Dvě porce. Mám hlad. Díky!
- Dvakrát poke. - Jo.
- Voláš kvůli tomu královský dvůr? - Jo.
To koukám.
Výměna. Výš.
- Výměna. - Píchá mě v boku.
- Výměna! - Mám hlad a je mi zima.
Výš. Dělej, výš!
- Ne. - Jak „ne“?
- Ještě pětkrát. - Ne.
Chtěl sis zlepšit kondičku na veslování.
- Sezením si ji nezlepšíš. - Proč vůbec vesluješ?
Musíte soutěžit za svou kolej, abyste měli dobrý průměr.
- Není to kvůli Willemu? - Jo.
- Ne. - Nedokážeš se od něj držet dál.
Měl bys jít do Marcuse.
Přišel k nám v jídelně a ptal se na tebe.
- Cože? - Jestli nejsi marod.
Neodpovídáš mu.
Je fakt milej, ale…
přijde mi…
že mě má fakt rád.
A ty jeho ne?
To nevím.
Nedokážu se do něj zamilovat.
- Čas na pizzu. Jdeme. - Už zase? Měli jsme ji včera.
MARCUS: NECHCEŠ TENTO TÝDEN NĚCO PODNIKNOUT?
- Hej! Jdeš? - Jo. Klídek.
- Mám hlad a je fakt kosa. - Rozhodně nechci pizzu.
To je fakt výborný. Proč jsme to neudělali dřív?
To nevím.
Ptal jsem se Simona na Marcuse. Řekl, že se neznají.
Možná mezi nimi nic není?
- Díval jsem se mu do mobilu. - Fakt?
Byla to blbost.
Ale lhal. Znají se.
Asi jsou spolu.
Doopravdy.
Nemělo by mi vadit, že s někým chodí.
Ale vadí mi to. Nedokážu to skousnout.
Navíc je to moje vina.
Zeptej se ho, ať máš jistotu.
- Co to vyvádíš? - Hele, Dann.
Dík, Borisi.
- Čau. - Nazdar.
- Jdeš k tomu socialistovi? - Jo.
Je docela dobrej.
Erik k němu taky chodil, jak asi víš.
Náš problém není jeho silná stránka,
ale je „LGBTQI prověřen“, takže je v pohodě.
Dej vědět, kdybys chtěl pokecat. Zatím.
Chodil k vám Erik?
Na to nemůžu odpovědět.
Když si něčím procházíš, může pomoct, zajít k odborníkovi.
Abys neměl pocit, že někomu ubližuješ.
To jsem nevěděl.
Vždycky říkal, že soukromé věci mají zůstat v soukromí.
Tak nás vychovali.
Jinak…
toho někdo zneužije.
Jak… se cítíte…
když žijete pod takovým tlakem?
Já…
ani nevím. Připadám si osamělý.
Cítil jsem se osamělý i předtím…
když byl ještě Erik, ale…
nevadilo mi to…
protože jsem věděl, že tu je.
V minulém semestru jsem poznal přítele.
Probudil ve mně nové pocity.
Trochu si přeju, aby se to nikdy nestalo.
Bylo lepší nevědět, že takový pocit existuje.
Tyto knihy jsou z konce 19. a počátku 20. století.
Ti, kdo mají stejnou knihu, vytvoří skupinu.
- Přečtěte si ji a… - Promiňte, že jdu pozdě.
V pořádku. Každý si vybral knihu švédského autora ze začátku 20. století.
Zbyla Kris od Karin Boyeové.
Zajímavé čtení.
Chci po vás ústní referát.
Všichni se musí zúčastnit, aby prošli.
Vytvořte skupiny a najděte si místo na studium.
- Napiš něco. - Píše se to s „y“.
Máš to na obálce.
- Karin Boyeová. - Narodila se v roce 1900.
„Kris je autobiografický román o dvacetileté Malin Forstové,
která studuje na učitelku ve Stockholmu ve 20. letech.
Má krizi víry
a začne něco cítit k jiné studentce ve své třídě.
To ji přiměje hledat vlastní pravdu, za hranice té obecně uznávané.“
Takže je to o Bohu?
Nevím, jak vy, ale já ji vzal, protože je nejkratší.
Na mě zbyla.
Jaký je plán?
Já určitě nebudu mluvit. To je na vás.
- Není v naší skupině Sara? - Zapomněla si sešit, ale přijde.
Já skočím pro kafe.
Dám si dvojité preso a…
Proč jsi říkal, že Marcuse neznáš?
Znám ho.
A taky se scházíte.
Máte spolu něco?
Tak jo.
Vídáme se.
Fajn.
Bylo to tak těžký?
Nejsme pár.
Nejsme, i když ti do toho nic není.
Prosím.
Máte něco dobrýho?
Jenom fakta o 20. letech.
- Začneme číst nahlas? - Jo. Já začnu.
SIMON: AHOJ, MARCUSI.
MUSÍME SE VIDĚT A PROMLUVIT SI…
WILHELM: MLUVIL JSEM SE SIMONEM.
VÍDAJÍ SE, ALE NEJSOU PÁR.
FELICE: VIDÍŠ! POŘÁD MÁŠ ŠANCI.
Byl jsem raněn
A ztratil jsem sám sebe
Totálně jsem se ztratil
Ale pak jsem našel svůj směr
To, co jsme prožili
A kým jsme byli
A teď trysk. To je ono. Hyjé!
Jdeme.
Ne, podvádíš. Ještě trochu.
Ne. Hyjé!
Poslouchej mě.
- Ty poslouchej, ty páprdo. - Jdeme.
- Nepřijde ti vyplašený, tati? - Mně se zdá dobrý.
Ale jestli nevydrží tlak na závodech, nemá to cenu. Jdeme!
Jdeme!
Tak jo.
Co myslíš?
To je na tobě, Niklasi.
Já nevím.
Podle mě vyvádí. Nemá disciplínu.
Je to čistokrevný kůň.
Takové už jsme viděli. To nic nezaručuje.
Možná je problém v tobě.
- Prosím? - Není to stroj.
Sara chce říct, že plnokrevníci občas potřebují čas.
Ale to také není záruka.
Skončili jsme, nebo…
- Uvidíme, jestli budeš mít koně. - No…
Nemůžete jim ho prodat. Jsou to ti nejhorší koňáci.
Najdeme někoho lepšího.
- Slib mi to. - Jasně.
Pojď.
Mám hodinu.
A ona určitě přijde pozdě.
Dobře. Zatím.
Slečno?
Přemýšlel jsem o tom, co zpívat na tom jubileu.
A mám nápad.
Jestli chcete něco modernějšího, smím vám něco zazpívat?
Jistě. Pojď.
Začal jsem hrát ten song a pak mě napadlo změnit ho na tohle.
Naše dny jsou pryč a roky plynou
Říká se, že čas zahojí všechny rány
A pak se přidá sbor…
Óóó
Napsal jsem i nový text.
Naše dny jsou pryč a roky plynou
Říká se, že čas zahojí všechny rány
Byl jsem raněn
A ztratil jsem sám sebe
Totálně jsem se kurňa ztratil Ale pak jsem našel svůj směr
To, co jsme prožili A kým jsme byli
Na to nemůžu zapomenout Na to všechno dobré mezi námi
Jestli chceš vědět, co nám zbylo
Naše vzpomínky nikdy nevyblednou
To jsi napsal sám?
Je to dobré.
Musíme vynechat to klení a zmínit Hillerskou,
aby lidi věděli, že je to o škole.
Musím to probrat s ředitelkou, ale je to úžasné provedení.
Proto tady jsi, Simone. Máš talent.
Poslouchejte.
Už se to blíží.
Zítra se všechno rozhodne.
Utkáme se se Smrkovem ve veslování na trenažéru, ale…
Jsou to naši největší soupeři a občas nás v něčem porazí.
Ale ve veslování nikdy.
Ve veslování jsme kurňa machři.
Tak ať to tak zůstane.
Takže zítra
chci vidět, jak je zmasakrujete.
Rozsekejte je.
Ukážeme těm bídným krysám,
že jsme nejlepší kolej na téhle škole.
- Jasný? - Jo.
- Neslyšeli jste? - Jo.
Do hajzlu se Smrkovákama.
Pěkná řeč.
Co se culíš?
Co se sakra culíš?
- Neculím. - Máš mě za lháře?
Vincente…
Myješ nádobí čtvrťáků. August ti pomůže.
Trénink se nevynechává.
Dále?
Čau.
Vincent se ptá, jestli zítra přijdeš na střelnici.
Po té soutěži.
Jdou tam on a Nisse.
Řekni tomu Jidášovi, že ne…
Nejsem připravený se usmířit.
- Jasný? - Jo.
- Čau. - Ahoj.
Co tu děláš?
Chtěl jsem…
si promluvit.
Můžeš přijít domů?
Teda ke mně. Dnes večer?
Můžeme…
Nějak se tam propašuješ. Nebo vylezeš po žebříku.
Kvůli čemu?
Já prostě…
potřebuju s někým mluvit.
- Nebo ne. Zapomeň na to. - Ne, přijdu ráda.
- Čau. Co je? - Uvidíme se na veslování.
- Měj se. - Čau.
Proč tu byl?
- Jste snad kámoši? - Ne.
Bezva.
- Jak to myslíš? - Je to kretén.
Jo, ale asi takový nechce být.
Pořád mluvíš o druhých šancích.
A třetích. A čtvrtých. A pátých… Jako u táty.
Co tu vlastně děláš? Nikdy sem nechodíš.
- Zajímalo mě, co děláš. - Nepřišel jsi za Marcusem?
Jo, přišel.
No jasně, že přišel za Marcusem.
- Ahoj. - Nazdar.
Co tu děláš?
Jen jsem se loučil se svou dávno ztracenou sestrou.
Už končím. Chceš něco podniknout?
Dnes to nejde. Zítra brzy vstávám.
Jak to?
Kvůli veslování. Máme trénink před soutěží.
Aha.
Říkal jsem si, že bychom si měli promluvit.
Fajn…
A o čem?
Asi nejsem…
připravený na nic vážného.
A chtěl jsem ti to říct.
To vůbec nevadí.
Nemusíme nikam spěchat.
Počkám.
- To je v pohodě. - Možná nikdy nebudu.
Kvůli Wilhelmovi?
Ne.
Vlastně…
Bylo to…
teď dost dramatické.
Já to video neviděl.
Ale slyšel jsem o něm a všechny ty drby.
Vím, že se na tebe vybodl, ale já takový nejsem.
Já ti nikdy neublížím.
Nejde o to, že bys mi ublížil. Já…
Jsi skvělej a milej a…
Jsi prostě dokonalej, ale o to nejde.
Prostě teď nemůžu.
Fajn.
Neuraž se. Chci k tobě být upřímný.
Neměl jsi doma nejlepší vzory dobrých vztahů, vzhledem k tvému tátovi.
Máma mi řekla, jak Lindě bylo po té věci s Mickem.
Muselo to být pro tebe a Saru těžké.
Ale…
ty nejsi jako tvůj táta.
Pojď sem.
Vím, že nechceš zničit něco tak krásného.
Půjdeme na to pomalu. Žádný stres.
Jedeš domů?
Můžu ti přijít fandit na to veslování.
Jasně, ale to nemusíš.
- Ahoj. - Ahoj.
Díky.
Jsi cítit koňmi.
Promiň.
Sundám si to.
Ještě jsem to nedělala.
A co?
Já myslela… že budeme…
Myslela jsem, že chceš…
Tak jsem to nemyslel.
Chtěl jsem si… jen promluvit.
- Promluvit? - Jo.
Fajn.
O čem jsi chtěl mluvit?
Královna…
si mě předvolala do paláce.
Páni. Tak jo.
Vím, že jde o to, co jsem udělal.
To blbý video. Jedu tam zítra po veslování.
Možná to není nic hrozného.
Říkal jsi, že pořád čekáš, kdy přijde ta další rána.
Teď aspoň víš, kdy ta rána přijde.
To asi jo.
Já nevím. Bojím se, že mě budou všichni nenávidět.
A že o všechno přijdu.
Připadám si jako ten nejhorší člověk na světě.
Jo.
Někdy máme pocit, že nás všichni nenávidí.
Taky jsem to zažila.
Já to zvládla…
tak ty určitě taky.
Díky.
To nic.
Nejsi ten nejhorší člověk na světě.
Máš kondom?
Jo.
- Zůstaň tady. - Jo.
Sakra.
Možná to někdy bude.
- Chceš pomoct? - Ne, zvládnu to.
Pojď sem.
Kam to jdeš?
Chci tě tady. Zůstaň se mnou.
- Ahoj. - Čau.
Zdržela ses ve stájích?
Chápu. Chceš s Rosseauem trávit co nejvíc času.
- Četla jsi svůj horoskop? - Ne.
Píšou tady:
„Pokud jste sami, jste připravení poznat někoho nového.
Podvědomě vysíláte signály.
Venuše zdůrazní vaše vnitřní kouzlo a vy přitáhnete spoustu nápadníků.
Pokud jste ve vztahu,
dejte si pozor, aby se vás nezmocnila žárlivost.“
Fuj. Neosprchuješ se?
Ne.
Chci být cítit jako on.
Tak fajn, podivínko.
Natřeme to podělanýmu Zálesí! Zničíme je!
Zničíme podělaný Zálesí! Natřeme to podělanýmu Zálesí!
Zmasakrujeme je. Zničíme je. Natřeme to podělanýmu Zálesí!
Vyhul si.
Zálesí!
Pět, čtyři, tři, dva, jedna!
- Jak poznáme, kdo vyhrál? - Vidíš to na obrazovce.
- A co získají? - Slávu?
Pojď, Simone!
Výměna!
Do toho!
Dělej, zaber!
Pojď, Wille! Pojď, pojď!
- Výměna! - Dobrý. Pojď!
Ty kreténe! Co to děláš?
VÍTĚZ
Klídek.
Do hajzlu.
Sakra!
Byl jsi skvělej.
Příště jim to natřete.
Jasný?
Musím se vrátit do školy. Pokecáme potom?
- Co to bylo? - Neskutečný!
Jak jsme mohli tak zaostávat?
Jsem fakt vytočenej. To byla ta blbá výměna!
Simon to držel moc vzadu.
Sedačka byla špatně. Zkazil mi to.
- Nevysvětlil jsi to. - To jsou základy!
- To ví i tříleté dítě. - Proč to házíš na něj? To není nutné.
- Víš, jak ta soutěž byla důležitá. - Nezáleží na tom. Není to skutečné.
Má to podpořit kamarádství, které stejně nemáme.
Takže to není důležité.
Víš co, Vincente? Končím. Tohle nemám zapotřebí.
Prosím. Jen si jdi.
Chce to odplatu.
Večer půjdeme do Smrkova a zmasakrujeme je vajíčkama. Jasný?
- Jasný. - Jo?
Wille.
Nedáš si s námi kafe?
Ne, mám moc učení. Musím přečíst tu knížku.
Wille?
Co tu děláš?
JAN-OLOF: AUTO ČEKÁ VENKU.
Pojďte se mnou.
Vaše Veličenstvo.
Posaď se.
Omlouvám se. Všechno jsem zničil.
Stydím se za to.
Dost, prosím.
Tvůj otec mi byl blízký,
než podlehl drogám a ztratili jsme ho.
Jistě jsi to neměl snadné.
To ale neospravedlňuje tvé činy.
Je neodpustitelné, co jsi udělal Willemu a naší rodině.
Přejdu rovnou k věci.
Wilhelmovo chování znepokojilo královský dvůr
do té míry, že považujeme za nutné, mít záložní plán.
Pokud by Wilhelm nezvládal tlak související s převzetím trůnu…
tím záložním plánem jsi ty.
Já?
To znamená, že musíš učinit nové plány do budoucna.
Musíš být připravený Willeho nahradit, pokud svou roli nezvládne.
Věřím, že to zůstane mezi námi.
Zajisté.
Nevím, co říct. Já…
Jsem moc vděčný, že mi Vaše Veličenstvo dá tuto šanci.
Samozřejmě to nebyl můj nápad.
Ne.
Budu vždy podporovat svého syna
a upřednostňovat jeho.
Ale taková je situace. Jsi další v linii následnictví.
Dostaneš kopii proslovu pro to jubileum.
Nauč se ho nazpaměť, kdyby to Wilhelm nezvládl.
Vaše Veličenstvo uvidí,
že si zasloužím druhou šanci.
Nezklamu vás.
Chceš něco jiného?
- Můžeš mě obejmout? - Jasně.
Jak dlouho se tak budu cítit?
Dostaneš se z toho, i když si to teď neumíš představit.
Hej…
Wille, počkej.
Wille, pojď! Vystřelíme si ze… Smrkováků.
Vy… vystřelíme si z nich a pomstíme se za tu soutěž.
Jdeme! Kdo bere vajíčka?
- Sorry. Nechtěl jsem bejt kazišuk. - Jdi!
Jasně, už jdu.
Do hajzlu.
Překlad titulků: Anna Štorkánová