СЕРІАЛ NETFLIX
ВІЛЬГЕЛЬМ: ЯК ТИ?
НЕ ДУМАЮ, ЩО ГЕНРІ РОЗБОВКАЄ.
Генрі бачив їх у ліжку. Він був взагалі голий.
Принц і Феліс? Але ж вона була з Авґустом.
Не кажу, що вона полює на гроші,
але чомусь у неї самі аристократи.
Сімоне, давай.
Те, ким ми були, ніхто не змінить
Вступають альти.
Буду пам’ятати тебе завжди
Дякую. Директорка послухає вас на балі на День св. Валентина
і вирішить, чи ми співатимемо на ювілеї цю версію, чи оригінальну.
Пам’ятайте про це.
АВҐУСТ: ТВОЯ ЧЕРГА.
САРА: МОЯ ЧЕРГА У ЧОМУ?
ПРИВІТ! ЩО Я МУШУ НАДІСЛАТИ?
-Усі знають! -Не знають.
Знають. Я бачу, як вони переглядаються й шепочуть!
Людям нема чого робити. Станеться щось іще,
почнуть пліткувати про те.
То й що, якщо всі знають? Яка різниця?
Тобі ж не подобалося, коли про вас пліткували?
-Що? -Ми зі Стеллою цілувалися на вечірках.
Хтось пустив чутки, наче ми готові до сексу втрьох.
Тебе це турбувало, а я подумала: «Яка різниця?»
-Ви були разом? -Ні.
Усі дівчата цілуються з найкращою подругою, коли п’яні.
-Я ні. -Ні? Давно варто було б.
Але май на увазі, Феліс цілується лише з королівськими особами.
Перепрошую? Якого милого?
-Як не соромно! -Вибач.
Я така вразлива.
Що відбувається?
-Це на Валентина. -День св. Валентина?
О боже, ні!
Валентинів день – американська маячня, яку в Швеції почали святкувати в 50-х.
-Це не те ж саме. -Ну гаразд.
Це одна з найдавніших традицій Гіллерскі.
Почалося з того, що люди писали одне одному любовні листи.
І вірші. У вісімнадцятому столітті. Це ж так прикольно!
Мама каже, що це найкращий момент навчального року.
-Вечірка? -Хіба Феліс тобі не казала?
А що це за вечірка?
Протягом тижня хлопці пишуть любовні листи дівчатам,
які їм подобаються.
-А потім… -Ну супер. Пишуть лише хлопчики.
Ми не винні, що в 18 столітті люди були сексистами.
Тепер можна писати кому хочеш, і листи надсилають анонімно.
Але деякі хлопці пишуть всім поспіль.
А потім буває бал-маскарад.
Якщо знаходиш свого таємного залицяльника, ви йдете разом.
Ми вдягаємо справжні сукні й перуки 18 століття.
Як це дивно. Ми виглядатимемо як Марія Антуанетта.
-Прикольно ж. -Але їй відтяли голову.
Боже. Ну чому такий негатив?
-Не розумію. -А що ти пишеш?
Кому ти пишеш?
Я не думала ні про кого конкретного.
Взагалі якщо хочеш привернути чиюсь увагу,
надішли йому ню.
-Що! Як це? -Як надіслати ню?
-Роздягаєшся… -Вона жартує. Не слухай її.
У неї поради – гірше не буває. Не треба жодних ню.
Треба розраховувати шанси. Не став лише на одну дівчину.
У разі відмови залишишся ні з чим.
Дівчата люблять, коли є конкуренція. Тоді вони тебе більше цінують.
-Бачу, тобі це допомогло. -Так. Це справді допомагає.
Ніхто тут не хоче нічим поділитися з нами?
Ніхто не хоче дати душі полегкість?
Ні? Добре.
Якщо людина не зізнається добровільно,
у мене немає вибору.
Вілле, на стіл!
-Вілле, на стіл! -Вілле, на стіл!
Припиніть.
-Вілле, на стіл! -Вілле, на стіл!
Припиніть!
Що за дебільна традиція? Невже лише я так вважаю?
-Можна не лізти в чужі справи! -Тобто в тебе в кімнаті нікого не було?
Саме про це я й кажу. Це тебе не обходить.
У нас є свідок.
Ми з Феліс дивилися фільм.
Який фільм?
-Як затишно. -Насправді все було не так.
Ні? Ну гаразд.
Ні, ні. Я розумію. Справді.
Але поясни, ти кажеш, що Генрі
не заходив вчора до тебе і не бачив вас із Феліс?
Тобто це наклеп?
Він сидить тут і бреше.
Вілле, все гаразд.
-Не треба. -Брехати негарно.
Усі рівні між собою
Але не кожний вміє грати
Бо ми хлопці з Форест-Рідж
І чужих нам тут не треба
Усі рівні між собою
-Але не кожний вміє грати -Годі!
Годі! Припиніть!
Бо ми хлопці з Форест-Рідж
І чужих нам тут не треба
СІМОН: ХОЧЕШ ПОТУСИТИ?
Хвилинку.
Що ти робиш у середу ввечері?
Зустрічаюся з тобою.
Може, це звучить по-дурному, але в школі буде бал.
Бал?
Хочеш піти зі мною?
Хочеш мною похизуватися?
-Я навіть там не вчуся. -Байдуже. Це костюмована вечірка.
Шкільні вечірки й бал у Гіллерскі – насправді це не мій стиль.
Як хочеш.
Можемо потусити в мене.
Удвох.
Кіно подивимося замість балу.
-Я не можу. -Чому?
Хор виступає.
Приходь після цього.
-Можливо. -Можливо?
-Так. -Що значить «можливо»?
Тобі ж хочеться.
-Що? -Що?
Ти сюди всіх привозиш?
Лише тих, хто дуже подобається.
Хто останній, той какашка.
Гаразд.
Привіт.
-Що ти робиш? -Збираюся в душ.
Мені лише треба…
Ти поговорила з мамою про Руссо?
Ще не встигла. Голова іншим була зайнята.
Просто скажи, що не хочеш їм продавати.
Ти ж знаєш, яка вона.
Чекаю, коли вона буде в гарному настрої.
Можу завтра їй сказати.
Усе буде гаразд, обіцяю.
Ну що ж… Добре!
Я думав, усі пішли.
Було б непогано почути про Феліс від тебе.
Приємний сюрприз за обідом.
Сімон, я розумію, що тобі важко. Але це також лицемірство.
Це не в мене таємний бойфренд.
Ти кажеш, що це несерйозно, а потім цілуєшся з ним при мені.
Гадаєш, це приємно?
Ви з ним тепер пара?
Він не приховує, що я йому подобаюся.
Він знайомить мене з друзями, йому подобається мій спів…
Мені теж!
-Він приймає мене таким, як є. -А я ні?
Це ти не можеш прийняти мою роль, мою родину!
Можливо, не можу.
Дідько.
Медісон, Медісон, Від тебе серце стрибає, як бадмінтон
Хочу освідчитися тобі
Бо ти подобаєшся мені
-Боже, який жах. -Страшне!
Я ридав і благав
-Ходімо разом на бал -Ходімо разом на бал
Це точно Альбін.
-Ні, Йонте! -Привіт.
-Є хвилинка?
-Зараз? -Так.
Так.
Ще одна версія… Важко здогадатися.
-Куди це вони? -Що відбувається?
Я не знаю, що це було.
Я теж.
Мабуть,
коли я побачив Сімона з Маркусом після перегонів, до мене дійшло.
Він дійсно забуває про мене.
-А тепер він каже, що вони пара. -Ти серйозно?
Ні, справді?
Ціла школа про мене пліткує.
Кажуть, що я хочу влізти у вашу родину.
А ти зробив це, щоб Сімон ревнував?
-Ти розумієш, який це егоїзм? -Феліс, я не це мав на увазі.
Я хотів перевірити, чи це буде так само, як із Сімоном.
Ну тоді інша справа.
Я так довго була в тебе закохана.
І ти це знав.
Дідько, я…
справді повівся як гівнюк.
Так.
Ти мені дуже подобаєшся.
Ти дуже хороша подруга.
Ти зможеш мене пробачити?
Ну, я теж тебе не зупинила.
Ти мені теж подобаєшся… як друг.
-Можна я тебе обійму? -Авжеж. Іди сюди.
-Хочеш піти зі мною на бал? -Що?
Може, плітки припиняться, якщо ми з’явимося разом.
Ні, вони ще більше говоритимуть.
Вони знають, що я тебе кохала.
Якщо чесно,
мабуть, почасти я в тебе закохалася…
за те, що ти принц.
Може, скажеш це Сімону?
Що це добре, а не погано.
Те, що ви зараз не разом, не означає, що у вас нема шансів.
Та, мабуть, означає.
Я вже ні на що не сподіваюся.
Як же ж це боляче.
Таке відчуття, ніби я помираю.
Я мушу його відпустити.
Нічого не розумію. Скільки рядків має бути в сонеті?
У сонеті? Ти пишеш сонет? Не ганьбися.
Надішли фотку члена, хоч знатимеш, чому тебе послали.
-Генрі, молодець, що всім розповів. -Що?
Що? Я нікому не казав. Лише Вальтерові.
Він усім розбовкав. А я нікому не казав.
Ти сказав йому.
Ну от, наче щось вийшло.
Називається «Моя сніжинка».
Ти блищиш і сяєш…
Як ти, нормально?
Так, чому ні?
Не знаю. Ти якійсь напружений.
Просто хочу увійти в кімнату, і щоб ніхто на мене не витріщався.
Розумію, але тоді не ходи сюди.
-Якби я почав із кимось зустрічатися… -Так?
Просто… Ну…
Єдина дівчина Еріка була донькою маминої подруги.
Неважко тримати все в таємниці у своєму колі…
Вілле, ти забагато думаєш. Не ускладнюй.
-Що ти робиш на Великдень? -А що?
Ти їдеш у Верб’є.
У нас там будиночок. Лижі, вечірку влаштуємо…
Тобі які до вподоби? Молоді, старші?
Азіати? Латинос?
Ніссе, якщо мама дізнається, їй це не сподобається.
Ми обережно. Ти ж навіть не знав, що я гей.
Так.
-А Вінсент і Авґуст у курсі? -Не знаю.
Мабуть, у курсі, але ми про це не говоримо.
Нічого такого тут немає. Назви хоч одного боса – відкритого гея.
Їх нема. І я не буду першим.
Я розумію.
Можна тебе спитати… про Сімона?
Він дійсно вважав, що ти визнаєш, що на відео був ти?
Ну…
Я сказав йому, що не робитиму заяву.
Але потім зробив.
Мабуть, у цьому річ. Він мені не довіряє.
Для нього це не проблема. Він просто Сімон.
Ніхто.
А от із тобою це були б міжнародні новини.
Не можна просити про таке того, із ким зустрічався місяць.
-Він так не вважає. -Ні.
Тому тобі треба зустрічатися з людиною… твого кола.
З однім із нас.
Ну то що?
Верб’є.
-Як я втомилася. -Так, я теж.
Не розумію, чому час так тягнеться.
Я не переживу англійську. Спершу треба каву.
Так.
Ой, боже ж мій!
-Супер! -Що це?
-Сподіваюся, щось краще за моє. -Тут цілий вірш! Так…
Я шепчу твоє ім’я вночі Я кричу твоє ім’я удень
І воно лунає в небесах Чути його всім, кому не лінь
Ти вже надто міцно спиш вночі Вдень засліплена ти сонцем і людьми
І не чуєш ти, як кличу я тебе
В тиші, що запала поміж нами Все кохання, що не можу передати
-Ого! -Правда, гарно?
Феліс після Віллегейту отримала…
АВҐУСТ: ПІДВЕДИ ОЧІ.
…десяток запрошень переспати.
-Не уявляю, хто таке написав. -Отож! Може, це Вальтер?
АВҐУСТ: КОЛИ В ТЕБЕ ПЕРЕРВА?
-Чи Генрі? Не знаю. -А той хлопець із Гультсґрена?
Ні! Я помру, якщо це він.
Я мушу його знайти, і ми підемо на бал.
АВҐУСТ: Я ЗАРАЗ ВІЛЬНИЙ
Та до дідька всіх хлопців.
Ти так не думаєш.
Так.
-До біса патріархію! -Не ганьбіть мене.
-Може, підемо разом? -Так.
-Я згодна.
Підемо разом, якщо… цей хлопець мені не подобається.
АВҐУСТ: ПОКВАПСЯ.
Цього разу від тебе не тхне конем.
Треба відповісти.
Так, Яне-Улоф.
Добридень, Авґусте. Треба поговорити про твоє майбутнє.
Нема проблем.
Восени ти маєш почати військову підготовку.
Двір надішле приблизний план на наступні десять років.
-Нам треба… -Десять років?
Так, десять. Нам треба переглянути твої акаунти.
Дай мені паролі.
Прес-секретарі приберуть усе проблематичне.
-Авжеж. Зараз? -Так, зараз.
Є щось таке, про що нам треба знати?
Наприклад?
Наприклад, чи від тебе хто-небудь завагітнів?
Чи в тебе є венеричні захворювання?
-Щось подібне. -Ні.
Ти куриш, п’єш, приймаєш наркотики? Ти маєш відповісти чесно.
-Авґусте? -Ні на всі питання.
Я дбаю про здоров’я, багато тренуюся, тож…
Добре. І про всяк випадок: ти гетеросексуал?
-Так. -Добре.
Лише дівчата.
Тоді надішли мені паролі, а далі ми самі.
Ще поговоримо. Бувай.
Хто це був?
Щось сталося?
Навіщо приймати ліки від СПАУ, якщо в тебе його немає?
Я не часто це роблю. Тільки… коли багато уроків
або треба бути у формі.
Як зараз, наприклад.
Чому?
Тільки нікому не кажи.
Я…
запасний Вільгельма.
Якщо він не впорається з обов’язками кронпринца, я переберу їх на себе.
І буду наступним королем Швеції.
Ого.
Отож.
Тож я лише тому… Я потім покину пігулки.
Хочеш піти зі мною на бал?
-Що? -Так.
Але тоді всі знатимуть.
То й що?
Що ти мені подобаєшся.
Яка різниця, що люди кажуть?
-Добре. -Добре?
-Добре. -Добре.
Якесь божевілля!
-Ти поглянь! -Мені подобається бірюзове.
Боже, стільки різних кольорів.
Буде так гарно.
-Так. -Ого!
Боже. Яка краса!
-Ти бачила перуку Вілла? -Ні.
-Здуріти можна. -Ви з Віллом зустрічаєтеся?
Що? Ні, в жодному разі.
Ми просто друзі.
-Зрозуміло. -І слава богу!
Бути з кимось із королівської родини – це не так легко.
Так, звичайно.
Добре, що я вже не закохана у Вілла.
Набридлі мені ці хлопці.
Самі проблеми й драми.
Принаймні якщо з ними зустрічатися.
І…
нам із Віллом краще бути друзями.
Якщо тепер він твій найкращий друг, скажи мені, щоб я знала.
Облиш, Саро.
У людини може бути декілька найкращих друзів.
Але він запросив мене на бал.
Правда?
Але я хочу піти з тобою.
-Зі мною? -Зараз я багато спілкуюсь із Віллом.
Але ми, дівчата, маємо триматися купи.
Хлопці приходять і йдуть.
Ваша високість, хочете випити?
-Та облиш. -Я зроблю!
Ну ось, готово.
От.
Та не метушися.
Фредріко, ніхто не зізнався в авторстві вірша?
Ніхто. Не розумію!
У цьому ж наче й сенс? Тоді навіщо це робити?
Вибач.
Не знаю, що робити. Я не можу в цьому йти.
-Чому? -Бо це наче й не я.
-Але ж у цьому й є ідея. -Вона дуже гарна.
Та не в тому річ, що вона негарна. Проблема в іншому.
Просто вона мені не до душі. Це виглядатиме дивно.
-Усі будуть у них. -Я знаю, що робити. Ось.
-У тебе на все є відповідь. -Дякую.
Як добре, що ми йдемо разом.
АВҐУСТ: КОЛИ ТИ ПРИЙДЕШ?
САРА: МИ НЕ МОЖЕМО ЙТИ РАЗОМ.
Я ПІДУ З ДІВЧАТАМИ. ВИБАЧ.
Мамо, я ж казав, я не хочу йти.
Наш виступ аж у десятій.
Якщо хтось спитає – це костюм офіціанта.
Ти ж не любиш бали.
Задля тебе – що завгодно.
А ти не маєш бути в костюмі?
Так…
Або ні.
Хор зазвичай виступає у шкільній формі.
Добре, що ти прийшов.
Та да.
Не знав, що в тебе є рибки.
Як їх звуть?
Ніяк.
Боже! Як круто!
Жартую. Гаразд, гаразд.
-Дідько! -Добре пішло.
Я хочу міцного.
-Будьмо! -Будьмо!
-Яка ти гарна. -Я це вкраду.
-Боже, ця пісня! -Вибач.
Обожнюю її.
-Стелло. -Так?
Це ти написала вірша Фредріці?
Що?
Ну, я бачу, як ви дивитеся одна на одну, як поводитеся.
-Тільки нікому не кажи. -Ні-ні-ні.
Але… я не розумію.
Чому ти їй не скажеш?
Бо ми з дитинства найкращі подруги.
Вона найважливіша людина у моєму житті.
Може, вона відчуває те ж саме.
Навіть якщо так,
нам тут жити ще два роки, і ми спимо в одній кімнаті.
Що як… ми розійдемося?
Ходіть до нас! Ходіть!
Краще я таємно її кохатиму, ніж стану ненависною колишньою.
-Привіт! -Привіт!
Що?
-Крутий маскарад. -Що?
-Крутий маскарад. -Гіллерска – вона така.
Будьмо.
Потанцюймо.
Гаразд.
Вілле!
-Ти бачив Сімона? -Що?
Ти не проти?
Я не можу бути проти.
Мені треба присісти. Жарко.
-Ні, не йди. -А ти танцюй.
Коли ти співатимеш?
О десятій.
А потім підемо?
Я подумав…
Може, переночуєш у мене? Якщо ти не проти.
Гаразд.
Гаразд?
Феліс і Вілл…
Смалять, а?
-Ви з Віллом тепер друзі? -Так.
Узагалі-то це він вирішив підставити тебе з наркотою.
Що? Навіщо йому це?
Мабуть, захищав Сімона.
Ти був легкою мішенню.
Лише я голосував проти.
То, може, замислись іще раз, хто твої справжні друзі.
Тобі ці подобаються?
-Привіт. -Привіт.
-Ваша високість. -Можна просто Вілл.
Костюм офіціанта – гарна думка.
Від перуки вже голова болить.
-Це не зовсім мій стиль. -Камзол і жабо?
Не твій стиль?
Насправді ні.
Як справи в тирі?
Досить добре.
Взимку мало хто стріляє.
Приходь іще постріляти.
Так. Може, підемо разом?
Я не фанат.
Передай, будь ласка, ложку.
Приходьте потім танцювати.
Обов’язково.
Ну добре. Побачимося.
Так, бувай.
Він наче нівроку.
Не такий набундючений, як коли стріляв із Феліс.
Я в туалет.
Що це було?
Ти про що?
Ну якось дивно це.
Просто був ввічливим.
Я… розумію.
Ти мене більше не кохаєш. Я залишу тебе у спокої.
Твій хлопець наче добра людина.
Дякую.
Що сталося?
-Я зараз… -Давай.
Авґусте.
Що?
Вибач.
Отже, це був просто секс?
-Що? -Ото й усе?
-Ні. -Я гадав, ти…
Я думав, що подобаюся тобі.
-І це… -Подобаєшся.
-Добре. -Так.
Тоді в чому проблема?
Феліс мене зненавидить, якщо дізнається.
І я бачила, що сталося у Сімона з Вільгельмом. Я не можу…
А я не Вільгельм.
Я не він.
-Ти хвилюєшся? -Про що?
Про виступ.
Ні.
Може, трохи.
-Мені треба поговорити з хором. -Добре.
Де Сімон?
Не бачили Сімона?
Вілле!
Я намагаюся жити далі.
Я бачу.
У нас усе пішло не так.
Знаю.
Сімоне!
Хор.
Сімоне!
Уже починається.
-Де ти був? -Вийшов подихати.
Ходімо.
Почнімо.
Один, два…
Дні, що залишилися позаду
Кажуть, час гоїть усі рани
Мені було боляче
Я втратив себе, перш ніж знайшов шлях
Те, що ми мали й ким були
Я не можу забути Усе добре, що було в нас
Якщо спитаєш, що залишилося
Спогади ніколи не зникнуть
Нам довелося долати перешкоди
Але ніхто не змінить те, що було
Ми підемо кожний своїм шляхом
Але я завжди тебе пам’ятатиму
Те, що ми мали й ким були
Я не можу забути Усе добре, що було в нас
І ось у чому я впевнений
Гіллерска все переживе
Браво!
Переклад субтитрів: Марина Замятіна