SERIÁL NETFLIX
Dobré ráno.
- Dobré ráno. - Dobré.
Bavil ses včera?
Alexandře?
JAN-OLOF: POSÍLÁM ŘEČ. NAUČTE SE JI.
DNES ZA VÁMI PŘIJDE KREJČÍ.
JAN-OLOF: POSÍLÁM ŘEČ. NAUČTE SE JI.
Pojď. Počkej.
Běž.
- Ahoj. - Ahoj.
- Neviděla jsi Marcuse? - Dnes ještě ne.
Fajn.
Děje se něco?
Políbil jsem Willeho.
- Cože? Marcus byl tvůj doprovod. - Jo.
Proč jsi ho líbal?
Protože jsem totální idiot.
Protože jsem chtěl.
Jsem strašný člověk.
Moc jsem to chtěl.
Jsi špatný člověk, když uděláš jednu špatnou věc?
Máš mi říct, ať zapomenu na Willeho a jsem s Marcusem.
Ale Marcuse nemiluješ.
Nemůžeš svým citům poručit.
I když něco cítíš k někomu špatnému, může ti to…
připadat správné.
Takže…
nevím. To se těžko vysvětluje.
Pojď, ať stihneme vyučování.
MARCUS: ŠKODA, ŽE JSI U MĚ NEPŘESPAL.
MOŽNÁ O VÍKENDU?
Na jubileu je důležitější než kdy jindy…
Felice, ty vlasy.
…ztělesňovat dobré hodnoty, které zastáváme.
Jestli uvidím nějakou dívku ze svého Panského domu
v přítomnosti královské rodiny, chci na ni být pyšná.
Já plánovala vyklouznutí bradavky.
Nejsi ještě opilá?
Jak pozdravíte královnu?
Vaše Veličenstvo.
Představíme se…
- Seber se! - …příjmením a názvem koleje.
Sara Erikssonová, Panský dům.
Nebo z Panského domu? Jak to mám říct?
- To je jedno. - Sara Erikssonová…
Žádná křestní jména.
- Promiňte. - Ano?
Co se dělá, když kolem vás projde královská rodina?
Odpovíte pouze, když se vás zeptají. Jinak ukročíte stranou a usmějete se.
- Zdvořile. - Dobře.
To je moc.
Tady bude sedět královská rodina, takže ta socha musí pryč.
Cesty se musí uhrabat.
A vyvěsíte vlajku.
Máte to? Fajn.
- Jane-Olofe. - Auguste.
Četl jsem tu řeč. Musím říct, že je velice trefná.
To rád slyším.
Ale mám připomínky k formulování některých pasáží.
Rád bych to probral.
- Ještě nevíme… - Ano, já vím.
Tu řeč pronese Wille.
Korunní princ.
- Korunní princ. - Ano.
- Promiňte, ale musím za sborem. - Probereme to po telefonu.
- Přeji pěkný den! - Vám také.
Díky!
Korunní princ bude stát během proslovu tady před vámi.
Budete stát přímo za ním,
tak chci vidět naprosté soustředění na jeho řeč.
- Prosím. - Díky.
Zazpíváme druhou sloku.
A raz a dva…
Prošli jsme zkouškami A museli bojovat
Naši historii nikdo nepřepíše
Poté se každý vydáme svou cestou
Ale nikdy na nás nezapomenu
- To, co jsme prožili, kým jsme byli - Promiňte, ale nemůžeme…
Na to nemůžu zapomenout Na to všechno dobré mezi námi
Odpověď na tu otázku jistě zní
Hillerská tu bude navěky
Poslechněte…
Rozhodli jsme se, že zazpíváme
na jubileu tu klasickou verzi.
- Jak to? - Cože?
Proč? Ředitelce se na plese líbila.
Někdy je potřeba udělat na poslední chvíli změny.
Cvičíme to celé týdny.
Jelikož je to 120. výročí této školy,
je důležité zachovat tradici.
Tradiční školní hymna tuto školu symbolizuje.
Chtěli jsme školu ukázat v modernějším světle.
Jan-Olof má pravdu.
Hillerská vždy zosobňovala kontinuitu a tradici.
Chceme vidět skupinové vystoupení,
a ne sólo.
Královně se líbí ten originál. Velmi bychom ocenili…
Simone.
Výborně.
Tvoje píseň je fakt super.
Sbormistryně si to taky myslela. I ředitelka.
Jan-Olof si to nemyslel a všechno podělal.
Ten text je moc osobní.
Nechtějí tu řeč spolu se sólem, když jde o královskou rodinu.
Patří k nejsledovanějším událostem ve Švédsku.
Nechtějí, aby se objevily další drby o vás dvou.
Udělal jsem ti sendvič.
Kdyby ses nestihl nasnídat.
Nedáš si?
Děje se něco?
Musím to dočíst.
Ahoj.
Co chceš?
Zjistit, jak se máš.
Co se stalo?
Jakmile se objevíš na scéně ty, všechno, co dělám, je problém.
- Ale já… - Kdes byl?
Myslel jsem, že bychom…
mohli začít znovu po tom, co bylo na plese…
Líbali jsme se.
Nejde jen o to.
Berou mi to jediné, co mám rád a v čem jsem dobrý.
Nedovolí mi na oslavě zpívat mou píseň.
Jan-Olof chce tradiční školní hymnu.
Nechtějí, aby si nás dva spojovali.
Už zase.
Já za to nemůžu.
Wille…
ta píseň je o tobě.
Simone… to jsem nevěděl.
Jak dlouho mě budou za tu nahrávku trestat?
Ty to nechápeš. Tebe se to nijak nedotklo.
Jak to sakra myslíš?
Chápu, že jsi to měl chvíli těžký.
Přijde mi, že děláš, jako by se nic nestalo.
Co to sakra meleš? Netušíš, čím jsem si prošel.
Viník je ten, co to nahrál.
- Jo. - A ne já.
On z toho vyvázl a já všechno slízl.
Simone…
Ten včerejšek byla chyba.
Může za to August, a ne já.
- Cože? - Jo.
Byl to…
August, kdo zveřejnil to video.
Ale zbavil jsem ho role prefekta i kapitána veslařského týmu. Já…
Odkdy to víš?
- Nechtěl jsi mi to říct? - To víš, že chtěl.
- Snažil jsem se tě chránit. - Chránit mě?
Chránil jsi jeho. Mohl jsem ho udat na policii.
Simone…
Ty to nechápeš.
Když půjdeš na policii, August bude mít špičkové právníky.
Dvůr mu bude krýt záda.
Vzájemně se chrání. Nemáš proti nim šanci.
Proti tobě.
- Cože? - Ty jsi dvůr.
Nejsem takový.
Jsi úplně stejný!
Jsi jako tvoje máma!
Říkáš, že tě štve, ale chováš se jako ona.
Máš tajemství a předstíráš,
že mě chráníš,
když ve skutečnosti chráníš jen sebe.
Simone, prosím. Nemůžeme…
Promluvme si. Kam to jdeš?
SIMON: TU NAHRÁVKU POSTOVAL TEN SRÁČ AUGUST.
A WILLE MI TO NEŘEKL!
AYUB: COŽE? JAKO FAKT?
Prošel jste si tu řeč?
Ještě ne.
- Udělejte to co nejdříve, prosím. - Dobře.
Proč se zpívá ta stará píseň?
A ne ta Simonova?
Ta školní hymna je mnohem vhodnější.
Zpívá se společně.
Není to kvůli němu?
Ukažte se mi.
Perfektní.
Má to být tak těsné?
Nemůžu dýchat.
Promiňte.
- Bylo to moc těsné. - Přišijeme to zpátky.
Ten podlej had.
- Věděli jsme, že August je kretén. - Já myslel Willeho.
„Narušení soukromí.“
„Hanobení.“
Chápete, že ho za to dostanou?
Jste nezletilí.
Je to dětská pornografie. Může sedět.
Víte, jak před pár lety zmrskali toho prváka?
- Jo. - No a?
Bylo jich devět a dva z nich zaplatili odškodné. Nic víc.
Wille má pravdu.
Tyhle lidi nikdo neodsoudí. Všechno jim projde.
Ale všichni vědí, co udělali. Nechceš Augusta odhalit?
- Jasně, že chci. - Tak vidíš.
Poslouchej.
To dáš. Stojíme za tebou.
Udej ho a všichni budou vědět, co udělal.
Ahoj, zlato. Jak se máš?
Jde to.
Jak to?
Když Simon nemůže na té oslavě zpívat, nepronesu tu řeč.
O čem to mluvíš?
Jan-Olof řekl, že se použije ta trapná stará píseň, a ne ta Simonova.
Simon z toho viní mě.
Můžu tě svatosvatě ujistit,
že Jan-Olof dělá vše v nejlepším zájmu naší návštěvy a tvé řeči.
Prosím! Nechci mít ten proslov.
Erik měl proslov až jako dospělý.
Nechápu, proč to musím dělat teď?
Wilhelme, když tu řeč neproneseš ty, tak to udělá August.
Proč August?
Jak to myslíš?
Dvorní stratégové se obávají, že ten tlak neuneseš.
Kdo pak převezme trůn?
Když toho nebudeš schopen ty…
nebo pokud abdikuješ…
Když tu nebude jednoznačný dědic,
hrozí zhroucení celého vládního systému.
Musíš pochopit, že je lepší teď Augusta zahrnout do rodiny.
Pak ten přechod nebude působit tak násilně.
Říkáš, že bude odměněn za to, že mi zničil život?
Nech toho. Nikdo nebyl odměněn.
Co máme podle tebe dělat?
Nikoho jiného nemáme.
Když ten proslov nebudeš mít ty, udělá to August.
To je šílený. Považuješ to za dobrý nápad?
Já si to nepřeji.
Ale někdy musíme dát své potřeby stranou.
Nemůžu tě nutit.
Ani bych neměla.
Ale nezapomeň…
že tvé rozhodnutí nemá vliv jen na tebe.
Potřebuji tě…
ve svém týmu, Wille.
Musíš mít ten proslov a dokázat, že zvládneš roli korunního prince.
Když nepřevezmeš trůn ty, udělá to August.
Kdo se vdá jako první?
- No… - To budu určitě já.
My ostatní nepospícháme. Díky Bohu.
- Vezmeš si mě? Pozdě. - Kdo svede nejvíc kluků?
- Předstup. - Čekala na to.
Možná.
Kdo se nejspíš pomstí?
Ty?
- Mohla bys mít temnou stránku. - Co mám dělat?
Kdo neudrží tajemství?
- Já. - Tohle jsou největší drbny.
Sorry, ale je to tak. Jsme to my.
Váš pokoj je drbací centrála.
- Všichni tu chtějí být. - Fakt. Co to…
Felice, píše ti máma.
Uloží se to?
- To video zmizelo. - Co psala?
Ten kupec, co viděl Rosseaua, udělal nabídku a my ji přijali.
Říkala jsi, že mu ho neprodáte.
A co mám dělat, když se nikdo jiný neozval?
- O tom rozhodují naši. - Ne.
Víš, že se tam bude mít hrozně.
- Slíbila jsi to. - Já to nerozhoduju.
Ale…
Saro!
Ne.
Co mám podle tebe dělat?
Hej! Neměly jsme…
Saro?
Nevím, čím to je,
ale všechno, co udělám, dopadne špatně.
Nesete nesmírně těžké břímě, Wilhelme.
- Bylo by to těžké pro každého. - Ale já bych to měl zvládnout.
- Měl? - Jo, tak to my děláme.
Pořád a se vším.
Kdo my?
Máma, rodina, dvůr.
Nechápu, proč to já nezvládám.
Je to tak těžké? Erik to zvládl.
Existoval skutečný Erik i princ Erik. Zvládal to hravě.
Měl bych být za všechno vděčný.
Za své postavení a své výsady.
Je to tak těžké?
Je těžké udělovat ceny, přestřihávat stuhy a mít proslovy?
Být vděčný může také znamenat,
že cítíte vinu.
A máte pocit, že musíte splatit dluh.
A to může… představovat obrovský tlak.
Zejména když se vám dostane něčeho, o co jste nežádal.
Jasně, ale…
tolik jim dlužím.
Musím to všechno dělat.
Vážně musíte?
Ano, spoléhají na mě.
Kdo?
Máma.
Funguje to tak…
že když sem přijdete, chci, abyste měl pocit, že…
máte právo cítit to, co cítíte.
Co cítíte,
a ne, co si myslíte, že je nejlepší pro ostatní.
Nemůžeme si vybrat, jako co jsme se narodili.
Ale můžeme si vybrat, co uděláme se svým životem.
Dívej. Je to dva nebo tři…
A pak je pauza…
Už to vidím… Mluví o…
Musí to být šest nebo sedm.
To je ono. Dál.
Myslíš… To je v pohodě.
Můžu ti pomoct?
To nic.
Wilhelme.
- Můžu poprosit o laskavost? - Jistě.
Co tu děláš?
Prodávají Rosseaua.
To už jsi věděla, ne?
Jo, ale prodají ho těm debilům.
Felice slíbila, že jim ho neprodá.
- To je mi líto. - Já nevím. Myslela jsem…
Nechápu to. To je jí to jedno?
Záleží jí vůbec na něčem, když udělá něco takového?
Já myslela… že jí můžu věřit.
Hej.
Pojď.
Čau.
Promiň, že jsem ti to neřekl.
Jde o to, že August…
je další v linii následovnictví.
Po mně. Je to můj náhradník.
Takže bych mu mohl přenechat trůn.
A být volný.
Zbavit se toho všeho a být volný pro tebe.
Když ho udáš, nebudu mít náhradu.
Už nebudu moct být volný.
Zradil bych svou rodinu a Erika.
A to nechci.
- Neříkáš to, abych stáhl obvinění? - Ne.
- Neříkáš to, abys ho chránil? - Ne. Dělej, co je nejlepší pro tebe.
Chtěl jsem ti to jen říct. Takhle se věci mají a takhle to cítím.
To je vše.
Neřekl teď, že se pro tebe vzdá trůnu?
Proč tak najednou?
Protože to chci.
Dobře, jak chceš. Je to tvé dědictví.
Jo.
Ale potřebuju to rychle.
Jistě, udělám to a zavolám ti, až to bude.
Dobře.
- Dík, mami. - Pa, zlato.
- Ahoj. - Ahoj.
Dobré ráno.
Měl jsi mě vzbudit.
Říkal jsem si, že se potřebuješ prospat.
Nemusíš se bát…
Čtvrťáci už začali, tak proklouzneš nepozorovaně ven.
Promiň, že jsem byla na plese tak zlá.
Bojím se, jak zareaguje Felice.
Rozešla by ses kvůli ní se mnou?
Ne.
Ne?
Ale vyděsilo mě, když jsi řekl, že jsi Willeho náhradník.
Slib, že mi nikdy neublížíš.
Dobře.
Já, král August, slibuji tobě, královno Saro,
že se postarám o tebe i o své království.
Fajn.
Už musím jít.
Proč by to říkali?
Ahoj. Kde jsi byla?
Dělala jsem si starosti, když jsi nepřišla.
- Dej mi vědět, když jdeš domů. - Dobře.
- Cítím se tak hrozně. - Ona se z toho dostane.
Myslíš? Prodala jsem jejího miláčka.
Je to tvůj kůň. Máš za něj platit kvůli ní?
- Ne. - Tak vidíš.
LINDA: CHYBÍTE MI! UVIDÍME SE V PĚT!
Nezrušíš ten dnešek, že ne? Máma se těší, že přijdeš.
- Přijdu. - Jak vám to jde?
Ta otázka: „Jaké je dilema této knihy?“
Nechápu to.
Je po uši zamilovaná do té holky,
ale nikdy s ní nepromluvila.
- Siv? Ta, kterou Malin miluje? - Jo.
Malin si do Siv všechno promítá.
Možná proto ji miluje.
Může být taková, jakou ji Malin chce mít.
Jaké je podle tebe to dilema?
Malin byla vychována v přísné křesťanské morálce…
která se neslučuje s jejím skutečnými city.
Zvláště k Siv.
Skoro si přejete, aby je Malin dokázala ignorovat.
Její zásady a představy o Bohu nejsou jen povrchní.
Je to i její vina.
Byla donucena… se těmi pravidly řídit.
Nemůže zahodit vše, co ji učili o tom, co je špatné.
Chce svůj život změnit
kvůli tomu, co se dozvídá skrze své city k Siv.
Ne všechno je špatné.
A nevíme, co bylo pak.
Spáchala sebevraždu.
Kde se to píše?
Myslí autorku. Je to z jejího života.
Aha.
Dobrá, můžete to použít při prezentaci. Pokračujte.
Přijde mi to dobré.
Raz, dva, tři.
Nejkrásnější děti na světě. Uděláme si ještě selfie.
Jste rozkošní. Dívejte se sem.
Raz, dva, tři. Děkuju.
Mé krásné děti, které už nejsou děti. Jste dospělí.
Když potkáš královnu, oslovíš ji „Vaše Veličenstvo“.
Vaše Výsosti.
- Ne. „Vaše Veličenstvo“. - Král…
- „Veličenstvo“. - Udělám tohle?
- Ne. - Políbím ruku?
Nebudu zpívat sólo, tak tam nemusíš chodit.
Cože? Půjdu se na tebe podívat.
A neztrapním tě, jestli potkám královnu.
Onehdy jsem potkala Marcusovu mámu.
Pozdravuje tě.
Říkala mi, jak je z tebe nadšená.
Povídala mi, jak je šťastná, že jste vy dva spolu.
Prý vám to moc sluší.
Je nadšená, že jsi poznal jejího syna.
V pohodě?
A já s ní…
naprosto souhlasím.
Jsem na vás oba moc pyšná.
Vím, kdo zveřejnil to video se mnou a Willem.
Ano?
Byl to August.
Dobrá.
Ale je dobré, že víš, kdo to udělal, ne?
Řekl jsi to ve škole?
Ne, ale půjdu na policii.
Jistě. To musíme udělat.
- Ahoj. - Ahoj.
Simon to ví a chce jít na policii.
Jestli chceš převzít zodpovědnost, tak tam jdi jako první.
Ahoj.
Přemýšlel jsem o tom, co jsi řekl, ale musím to oznámit.
Augustovi to nesmí projít.
- Ale… - Čí počítač použijeme?
Aby bylo jasno, neodpovídám na doplňující otázky.
Řeknu jen to, co jsem si zapsal.
Ani jsem to moc nečetl. Jasný?
Bezva. Vy to máte pod kontrolou. Uvidíme se pak.
Fajn. Projdeme si to ještě jednou?
Není mi dobře. Musím…
Často se říká,
že je to jeden z nejslavnějších milostných příběhů.
SIMON: KDE JSI?
Další skupina četla Kris od Karin Boyeové.
SIMON: ZLOBÍŠ SE?
Kdo je to?
Simon.
Co se stalo?
- Prošvihl jsi ten referát. - Promiň.
Není mi dobře.
Pojď dál.
Chytla mě panika při představě, že mám mluvit před třídou.
A ta věc s Augustem už na mě byla moc.
Nechci to nahlásit, abych ti ublížil.
Já vím.
Ale někdo musí udělat správnou věc.
Nesnažím se tě zastavit.
Ale je to děsivé.
Pro mě taky.
Co s námi bude?
To nevím.
Překlad titulků: Anna Štorkánová