‎UN SERIAL NETFLIX
‎Bună dimineața!
‎- Bună dimineața! ‎- Bună!
‎V-ați distrat aseară?
‎Alexander?
‎JAN-OLOF: AM ATAȘAT DISCURSUL. ‎ÎNVAȚĂ-L. AZI VINE ȘI CROITORUL.
‎JAN-OLOF: ȚI-AM ATAȘAT DISCURSUL. ‎ÎNVAȚĂ-L PE DE ROST.
‎Haide! Stai așa…
‎Mergi!
‎- Bună! ‎- Bună!
‎- L-ai văzut pe Marcus? ‎- Nu, nu l-am văzut azi.
‎Bine.
‎S-a întâmplat ceva?
‎L-am sărutat pe Wille la bal.
‎- Ce? Dar ai venit acolo cu Marcus. ‎- Da.
‎De ce ai făcut asta?
‎Pentru că sunt un mare idiot.
‎Pentru că am vrut s-o fac.
‎Sunt un om îngrozitor.
‎Chiar mi-am dorit asta.
‎Ești un om rău, ‎doar pentru că ai făcut ceva rău?
‎Ar trebui să-mi spui să uit de Wille ‎și să fiu cu Marcus.
‎Dar nu-l iubești pe Marcus.
‎Vreau să spun că… ‎nu-ți poți controla sentimentele.
‎Chiar dacă ai sentimente ‎pentru cine nu trebuie, poți să simți…
‎că așa trebuie să fie.
‎Așa că…
‎Nu știu. E greu de explicat.
‎Haide! Cursurile încep în curând.
‎MARCUS: PĂCAT CĂ N-AI PUTUT RĂMÂNE ‎PESTE NOAPTE. POATE ÎN WEEKEND?
‎Bineînțeles, la jubileu ‎e mai important ca oricând…
‎Felice, strânge-ți părul!
‎…să întruchipăm valorile pozitive ‎care ne reprezintă.
‎Dacă vreuna dintre fetele mele va apărea ‎în documentarul anual cu familia regală,
‎vreau să mă simt mândră.
‎Și eu care plănuiam să-mi arăt sânul…
‎Ești încă beată, nu-i așa?
‎…s-o întâlnim pe regină, ‎o vom întâmpina cu…
‎„Maiestatea Voastră!”
‎Ne vom prezenta…
‎- Revino-ți! ‎- …numele de familie și al căminului.
‎Sara Eriksson, Manor House.
‎Sau ar trebui „de la Manor House”? ‎Cum spui?
‎Nu prea contează.
‎Sara Eriksson…
‎…fără prenume.
‎- Scuze… ‎- Da, Sara?
‎Cum procedăm dacă ne întâlnim ‎cu membrii familiei regale?
‎Răspunzi doar dacă ți se adresează direct. ‎Dacă nu, te dai la o parte zâmbind.
‎- Respectuos. ‎- Bine.
‎Prea larg zâmbetul, Sara.
‎Familia regală va fi cazată aici. ‎Statuia trebuie mutată.
‎Aleile trebuie curățate de frunze.
‎Și arborați drapelul.
‎Ai notat tot? În regulă.
‎- Jan-Olof. ‎- August.
‎Am citit discursul. ‎Trebuie să recunosc că e perfect.
‎Mă bucur să aud asta.
‎Dar am câteva sugestii ‎cu privire la unele formulări.
‎Mi-ar plăcea să discutăm…
‎- Nu știm încă… ‎- Așa e, nu știm. Corect.
‎Wille e cel care va ține discursul.
‎Prințul moștenitor.
‎- Scuză-mă, trebuie să discut cu corul. ‎- Să vorbim la telefon.
‎- O zi bună, Jan-Olof! ‎- Asemenea, August!
‎Mulțumesc!
‎Prințul moștenitor va sta aici, ‎în fața voastră, ca să țină discursul.
‎Pentru că veți fi chiar în spatele lui,
‎nu vreau să vă văd altfel ‎decât extrem de atenți la ceea ce spune.
‎- Începeți! ‎- Mulțumim.
‎Să începem de la strofa a doua.
‎Unu și…
‎Am fost puși la încercare ‎Am fost nevoiți să luptăm
‎Dar nimeni nu poate nega ceea ce am fost
‎La final, o vom lua fiecare pe drumul lui
‎Dar îmi voi aminti de voi ‎Tot restul vieții
‎- ‎Ce am avut și ce am fost ‎- Scuzați-mă, nu cred că putem…
‎Nu pot uita lucrurile bune împărtășite
‎Răspunsul la orice întrebare-ar fi
‎E că Hillerska va dăinui
‎Ascultați…
‎Am decis că la jubileu ‎vom cânta varianta clasică a imnului.
‎- Pe bune? ‎- Ce?
‎De ce? Directoarea a spus la bal ‎că sună bine.
‎Uneori, trebuie făcute modificări ‎de ultim moment.
‎Repetăm de săptămâni întregi.
‎De vreme ce e a 120-a aniversare a școlii, ‎e important să păstrăm tradiția.
‎Imnul tradițional e reprezentativ ‎pentru această școală.
‎Credeam că vom prezenta școala ‎într-o lumină modernă.
‎Jan-Olof are dreptate.
‎Hillerska a însemnat întotdeauna ‎continuitate și tradiție.
‎Vrem să vedem corul cântând, ‎nu un interpret individual.
‎Maiestatea Sa adoră varianta originală. ‎Am aprecia foarte mult…
‎Simon…
‎În regulă.
‎Voiam să-ți spun că e un cântec grozav.
‎Elevii și directoarea ‎sunt de aceeași părere.
‎Nu și Jan-Olof. A dat totul peste cap.
‎Versurile sunt foarte personale.
‎Nu vor un solo împreună cu discursul ‎în documentarul lor anual.
‎E printre cele mai urmărite ‎emisiuni din Suedia.
‎Probabil că nu vor ‎să mai apară zvonuri despre voi doi.
‎Ți-am făcut un sendviș.
‎În caz că n-ai mâncat la micul-dejun.
‎Nu-l vrei?
‎S-a întâmplat ceva?
‎Trebuie să termin asta.
‎Bună!
‎Ce vrei?
‎Voiam să văd ce mai faci.
‎Ce s-a întâmplat?
‎Simt că, atunci când apari tu, ‎tot ce fac eu devine o problemă.
‎- Dar eu… ‎- Unde ai fost?
‎Am crezut că noi…
‎am putea s-o luăm de la început după bal.
‎Tu… Ne-am sărutat.
‎Nu e vorba doar de asta.
‎Mi-au luat lucrul pe care-l iubesc ‎și la care mă pricep.
‎Nu mă lasă să-mi interpretez cântecul ‎la jubileu.
‎Jan-Olof vrea să fie cântat ‎imnul tradițional.
‎Nu vor să te asocieze cu mine.
‎Ca de obicei.
‎Simon, nu e vina mea.
‎Wille…
‎Cântecul e despre tine.
‎Simon, eu n-am… n-am știut…
‎Cât trebuie să mai fiu pedepsit ‎pentru filmarea aceea?
‎Nu înțelegi. ‎N-ai avut de suportat consecințe.
‎Ce naiba vrei să spui?
‎Îmi dau seama că ți-a fost greu o vreme.
‎Dar îmi părea ‎că pretinzi că nu s-a întâmplat nimic.
‎Ce naiba tot spui? ‎Habar n-ai prin ce am trecut!
‎Cel care a postat filmarea aceea ‎e vinovatul, nu eu.
‎A scăpat nepedepsit, ‎iar eu am ajuns în rahat.
‎Simon, tu…
‎Ziua de ieri a fost o greșeală.
‎Ar trebui să dai vina pe August, ‎nu pe mine.
‎- Ce? ‎- Da…
‎El a…
‎August a făcut publică filmarea.
‎L-am îndepărtat din funcția de prefect ‎și de căpitan al echipei. Am încercat…
‎Când ai aflat asta?
‎- Nu voiai să-mi spui? ‎- Ba da, Simon. Normal că voiam.
‎- Încercam doar să te protejez. ‎- Să mă protejezi?
‎L-ai protejat pe el. ‎Puteam să-l reclam la poliție.
‎Simon, tu…
‎Nu înțelegi.
‎August ar fi avut ‎cei mai buni avocați din Suedia.
‎Familia regală l-ar fi susținut.
‎Se protejează reciproc. ‎N-ai șanse împotriva lor.
‎Împotriva ta.
‎Ești din familia regală.
‎- Eu nu sunt ca ei. ‎- Ești fix la fel ca ei!
‎Ești la fel ca mama ta!
‎Spui că ești supărat pe ea, ‎dar te porți la fel.
‎Ai o mulțime de secrete ‎și pretinzi că mă protejezi.
‎De fapt, te protejezi pe tine.
‎Simon, te rog, putem…
‎Te rog, hai să stăm de vorbă. ‎Unde te duci?
‎SIMON: TICĂLOSUL DE AUGUST ‎A FĂCUT PUBLICĂ ÎNREGISTRAREA.
‎IAR WILLE NU MI-A SPUS!
‎AYUB: CE? VORBEȘTI SERIOS?
‎Alteță, ați apucat să citiți discursul?
‎Nu, nu încă.
‎- Vă rog s-o faceți cât mai curând. ‎- Da, o să-l citesc.
‎De ce ai schimbat cântecul?
‎Ai renunțat la cântecul lui Simon.
‎Pentru că imnul clasic ‎e mult mai potrivit.
‎Toți știu versurile.
‎Deci nu e din cauza lui?
‎Arată-mi costumul.
‎Perfect.
‎N-ar trebui să fie așa de strâmt.
‎Nu pot să respir.
‎Scuze!
‎- Era… un pic cam strâmt. ‎- O să-l coasem la loc.
‎Ce ticălos nenorocit!
‎- Mereu am știu că August e un nemernic. ‎- Vorbeam de Wille.
‎„Violarea intimității.”
‎„Defăimare.”
‎Știi că ar putea fi pus sub acuzare, da?
‎Sunteți minori.
‎E pornografie infantilă.
‎Vă amintiți de cei care au biciuit ‎un boboc acum câțiva ani?
‎Da.
‎Erau vreo nouă și doar doi ‎au fost obligați să plătească daune.
‎Wille are dreptate. Oamenii de teapa lor ‎nu sunt condamnați, indiferent ce fac.
‎Dar toți știu ce au făcut. ‎Nu vrei să-l demaști pe August?
‎- Bineînțeles că vreau. ‎- Și atunci?
‎Ascultă-mă.
‎Ne ai pe noi. O să te susținem.
‎Denunță-l și toată lumea ‎va afla ce a făcut.
‎Bună, scumpule! Ce mai faci?
‎Așa și-așa.
‎De ce așa și-așa?
‎Dacă varianta lui Simon nu e cântată ‎la jubileu, nu țin discursul.
‎Despre ce vorbești?
‎Jan-Olof a ales imnul ăla vechi și obosit, ‎nu varianta lui Simon.
‎Simon spune că e vina mea.
‎Trebuie să-ți specific foarte clar.
‎Jan-Olof urmărește ca vizita noastră ‎și discursul tău să iasă foarte bine.
‎Te rog, nu vreau să țin discursul!
‎Erik n-a fost nevoit să țină discursuri.
‎Eu de ce trebuie s-o fac? Nu înțeleg.
‎Wilhelm, dacă nu ții discursul, ‎îl va ține August.
‎De ce l-ar ține August?
‎Ce tot spui acolo?
‎Strategii de la Curtea Regală ‎se tem că nu vei suporta presiunea.
‎Cine va urca pe tron?
‎Dacă vei fi considerat nepotrivit…
‎dacă abdici sau…
‎Dacă n-avem un moștenitor al tronului,
‎riscăm să distrugem ‎întregul sistem de guvernare.
‎Trebuie să înțelegi că e mai bine ‎să-l primim acum în familie pe August.
‎În felul ăsta, ‎tranziția nu va părea forțată.
‎Cum adică? ‎E răsplătit pentru că mi-a distrus viața?
‎Încetează. Nimeni nu e răsplătit cu nimic.
‎Ce-ai vrea să facem?
‎Nu mai e nimeni.
‎Dacă nu vei ține discursul, ‎o va face August.
‎Cum ai putea să crezi că e o idee bună?
‎Nici eu nu vreau asta.
‎Dar, uneori, trebuie să lăsăm deoparte ‎propriile dorințe.
‎Nu pot să te oblig.
‎Și nici n-ar trebui să o fac.
‎Dar nu uita nicio clipă că…
‎deciziile tale ‎nu te afectează doar pe tine.
‎Am nevoie de tine…
‎de partea mea, Wilhelm.
‎Ține discursul, ca să arăți că te descurci ‎în rolul de prinț moștenitor.
‎Dacă nu vei urca pe tron, ‎o va face August.
‎Cine se va căsători ‎cel mai probabil prima?
‎- Ei bine… ‎- Recunosc, eu sunt aceea.
‎Noi, celelalte, nu ne grăbim. ‎Slavă Domnului…
‎- Vrei să fii soția mea? ‎- Cine agață cei mai mulți băieți?
‎- Fă un pas în față. ‎- Aștepta întrebarea asta.
‎Poate că așa e!
‎Cine e cel mai probabil să se răzbune?
‎Tu?
‎- Pare că ai o latură întunecată. ‎- Nu știu cum aș face asta.
‎Cine nu știe să păstreze secrete?
‎- Eu. ‎- Ele două sunt bârfitoarele școlii!
‎Îmi pare rău, dar e adevărat. ‎Noi suntem acelea.
‎Camera voastră e centrul bârfelor.
‎- Toți vor să ajungă în camera noastră. ‎- Serios… Ce e asta?
‎Felice, mama ta îți trimite un mesaj.
‎Poți să-l salvezi?
‎- Filmarea a dispărut. ‎- Ce a spus?
‎Cel care a venit să-l vadă pe Rousseau ‎a făcut o ofertă și noi am acceptat.
‎Ai spus că nu-l vindeți lor.
‎Știu, dar ce să fac ‎dacă nu mai avem altă ofertă?
‎- E decizia părinților mei. ‎- Nu.
‎Știi bine că va avea o viață oribilă ‎alături de ei.
‎- Mi-ai promis! ‎- Nu eu iau decizia asta.
‎Dar…
‎Sara!
‎Nu!
‎Ce vrei să fac?
‎Nu mai facem…
‎Sara?
‎Nu știu ce fac.
‎Acționez fără să gândesc ‎și totul se duce de râpă.
‎Wilhelm, povara pe care o duci ‎se poate dovedi foarte grea.
‎- Nu doar pentru tine, pentru oricine. ‎- Știu, dar ar trebui s-o pot gestiona.
‎- Ar trebui? ‎- Da. Pentru că asta facem noi.
‎În orice situație.
‎Cine sunt „noi”?
‎Mama, familia, Curtea Regală…
‎Pur și simplu, ‎nu înțeleg de ce nu mă descurc.
‎Nu poate fi așa greu. Erik a reușit.
‎Era Erik cel real, apoi prințul Erik. ‎Schimba rolurile cu ușurință.
‎Ar trebui să fiu recunoscător ‎pentru ce sunt
‎și pentru toate privilegiile.
‎Cât de greu poate fi să prezinți premii, ‎să tai panglici și să ții discursuri?
‎Faptul că ești recunoscător ‎poate să însemne și că…
‎te simți vinovat.
‎Simți că ai o datorie de plătit.
‎Și asta poate fi… ‎Poate însemna o presiune imensă.
‎Mai ales dacă primești un lucru ‎pe care nu l-ai cerut niciodată.
‎Sigur, dar…
‎Le datorez atât de mult.
‎- Trebuie să fac lucrurile astea. ‎- Chiar trebuie?
‎Da. Ei se bazează pe mine.
‎Cine sunt „ei”?
‎Mama.
‎Uite care-i treaba…
‎Când vii aici, vreau să consideri că…
‎ai voie să simți ‎ceea ce simți cu adevărat.
‎Numai ceea ce simți.
‎Fără să te gândești tot timpul ‎la cum e mai bine pentru alții.
‎Nu putem alege în ce familie ne naștem.
‎Dar putem alege cum să ne trăim viața.
‎Uite… Sunt două, două sau trei…
‎Apoi, vacanța.
‎Îi văd aici… Vorbesc despre…
‎Trebuie să ai șase… șase sau șapte.
‎Asta e! Haide!
‎Te gândești la… E în regulă.
‎Pot să te ajut cu ceva?
‎Las-o baltă!
‎Bună, Wilhelm!
‎- Ați putea să-mi faceți un serviciu? ‎- Desigur.
‎Ce cauți aici?
‎O să-l vândă pe Rousseau.
‎Credeam că știi deja asta.
‎Da, dar îl vând idioților ălora.
‎Felice mi-a promis că nu va ajunge la ei.
‎- Îmi pare rău. ‎- Nu știu, am crezut…
‎Nu înțeleg. Cum poate să nu-i pese?
‎Mă întreb de ce anume îi pasă, ‎dacă e în stare de așa ceva.
‎Am crezut că pot avea încredere în ea.
‎Vino!
‎Salutare!
‎Îmi pare rău că nu ți-am spus.
‎Problema e că August…
‎e următorul în ordinea ‎succesiunii la tron.
‎După mine. E locțiitorul meu.
‎Asta înseamnă ‎că-l pot lăsa să îmi preia rolul.
‎Aș putea fi liber.
‎Aș scăpa de toate astea ‎și aș putea fi cu tine.
‎Dacă te duci la poliție, ‎nu-l voi mai avea.
‎Nu voi mai avea de ales. ‎Mi-aș trăda toată familia și pe Erik.
‎Și nu vreau asta.
‎- Faci asta ca să nu depun plângere? ‎- Nu.
‎- Nu ca să-l protejezi pe el? ‎- Nu. Tu fă cum e mai bine pentru tine.
‎Am vrut doar să știi asta. ‎Asta e situația. Asta simt.
‎Asta-i tot.
‎Adică ar renunța la tron pentru tine?
‎Dar de ce acum, dintr-odată?
‎Pentru că asta-mi doresc.
‎Cum dorești. E moștenirea ta.
‎Da.
‎Trebuie să te miști repede.
‎Sigur, o să mă ocup. ‎Te sun când am rezolvat.
‎Bine.
‎- Mulțumesc, mamă. ‎- Pa, dragul meu!
‎Bună dimineața!
‎De ce nu m-ai trezit?
‎M-am gândit că ai nevoie de mai mult somn.
‎Nu trebuie să-ți faci griji.
‎Cei din ultimul an au început deja școala, ‎așa că te poți strecura nevăzută.
‎Iartă-mă că am fost ‎atât de rea cu tine la bal.
‎Mi-e teamă de cum va reacționa Felice.
‎Te-ai despărți de mine de dragul ei?
‎Nu.
‎Nu?
‎Dar m-am panicat când ai spus ‎că ești locțiitorul lui Wille.
‎- Îmi promiți că nu mă vei răni niciodată? ‎- Da.
‎Eu, regele August, ‎îți promit ție, regină Sara,
‎că voi fi responsabil față de tine ‎și de regatul meu.
‎Bun.
‎Chiar trebuie să plec.
‎De ce-ar spune asta?
‎Bună! Unde ai fost?
‎Mi-am făcut griji ‎când nu ai venit aseară la cămin.
‎- Te rog, anunță-mă când te duci acasă. ‎- Bine.
‎- Mă simt atât de prost… ‎- O să-i treacă.
‎Cum să-i treacă? I-am vândut calul.
‎Nu e al ei. ‎Ai fi plătit tu ca să-l poată călări?
‎- Nu. ‎- Și atunci?
‎LINDA: MI-E DOR DE TINE! ‎NE VEDEM LA ORA CINCI!
‎Nu ne tragi clapa diseară, nu? ‎Mama e încântată că vii acasă.
‎- Nu, o să vin. ‎- Cum merge?
‎Întrebarea asta, ‎referitoare la dilema cărții…
‎Nu înțeleg.
‎E îndrăgostită până peste cap de o fată…
‎dar n-a vorbit niciodată cu ea.
‎Siv? Fata de care e îndrăgostită Malin?
‎Malin proiectează totul asupra lui Siv.
‎Poate din acest motiv ‎e îndrăgostită de ea.
‎Pentru că poate fi ‎exact cine vrea Malin să fie.
‎Și care credeți că e dilema?
‎Malin a fost învățată din copilărie ‎valorile moralei creștine,
‎care sunt greu de împăcat ‎cu adevăratele ei sentimente.
‎Mai ales pentru Siv.
‎Te face să-ți dorești ‎ca Malin să le ignore.
‎Datoria și noțiunile ei despre Dumnezeu ‎nu sunt doar exterioare.
‎Nu e numai vina ei.
‎A fost forțată să respecte acele reguli.
‎Nu se poate debarasa de tot ce a învățat ‎despre bine și rău.
‎Vrea să-și schimbe viața…
‎ca urmare a ceea ce învață ‎din sentimentele pentru Siv.
‎Nu este numai rău pe lume.
‎Și nu știm ce s-a întâmplat ‎după sfârșitul cărții.
‎S-a sinucis.
‎Unde scrie asta?
‎Karin Boye. E un roman autobiografic.
‎Bine…
‎Foarte bine. Puteți folosi toate astea ‎în prezentarea voastră. Continuați!
‎Mă simt… Mă simt bine.
‎Unu, doi, trei…
‎Cei mai frumoși copii din lume. ‎Să facem și un selfie!
‎Sunteți atât de drăguți amândoi!
‎Unu, doi, trei… Mulțumesc.
‎Copiii mei frumoși nu mai sunt copii. ‎Ați devenit adulți.
‎Dacă o întâlnești pe regină, ‎i te adresezi cu „Înălțimea Voastră”.
‎„Înălțimea Voastră.”
‎Nu… Voiam să spun „Maiestatea Voastră”.
‎- „Maiestate”. ‎- Fac așa cu mâna?
‎- Nu. ‎- Îi sărut mâna?
‎Nu voi cânta ce am compus eu, mamă. ‎Așa că nu trebuie să vii.
‎Ce tot spui? Normal că voi veni să te văd.
‎Și nu te voi face de râs în fața reginei.
‎Zilele trecute m-am întâlnit ‎cu mama lui Marcus.
‎Îți transmite salutări.
‎Mi-a spus că te place foarte mult.
‎Mi-a povestit cât de fericită e ‎că voi doi sunteți un cuplu.
‎Și că sunteți foarte drăguți împreună.
‎Era încântată că ieși cu fiul ei.
‎- Ești bine? ‎- Iar eu, bineînțeles…
‎sunt în asentimentul ei.
‎Sunt atât de mândră de voi.
‎Știu cine a făcut publică ‎filmarea cu mine și Wille.
‎Da?
‎August.
‎Înțeleg.
‎E un lucru bun, nu? ‎Faptul că știi cine e vinovat.
‎Ai spus celor de la școală?
‎Nu, dar o să mă duc la poliție.
‎Da, desigur. Trebuie să facem asta.
‎- Bună! ‎- Bună!
‎Simon știe. Și depune plângere la poliție.
‎Dacă vrei să-ți asumi responsabilitatea, ‎cum ai promis, du-te tu primul la poliție.
‎Salut!
‎M-am gândit la ce ai spus, ‎dar trebuie să depun plângere.
‎Nu-l pot lăsa pe August să scape.
‎- Dar… ‎- Al cui computer îl folosim?
‎Uitați care-i treaba. ‎Nu răspund la nicio întrebare.
‎Citesc doar ce am scris în caietul meu.
‎Pentru că nu prea am citit cartea.
‎Perfect. Aveți totul sub control. ‎Ne vedem mai târziu.
‎În regulă. Trecem totul în revistă, ‎pentru ultima dată sau…
‎Nu mă simt prea bine. Trebuie să…
‎Oamenii spun adesea
‎că e una dintre cele mai frumoase ‎povești de dragoste scrise vreodată.
‎SIMON: UNDE EȘTI?
‎Următorul grup a citit ‎Criza‎, ‎de Karin Boye.
‎SIMON: EȘTI SUPĂRAT PE MINE?
‎Cine e?
‎Simon.
‎Ce s-a întâmplat?
‎- Ai pierdut prezentarea orală. ‎- Îmi pare rău.
‎Nu m-am simțit bine.
‎Intră!
‎M-am panicat ‎la gândul că voi vorbi în fața clasei.
‎Și povestea aia cu August… ‎A fost prea mult pentru mine.
‎Să știi că nu-l reclam ca să îți fac rău.
‎Știu asta.
‎Cineva din școala asta ‎trebuie să facă ce trebuie.
‎Nu încerc să te opresc.
‎Dar mi-e teamă.
‎Și mie mi-e teamă.
‎Ce se va întâmpla cu noi?
‎Nu știu.
‎Subtitrarea: Cristian Pavel