NETFLIX-DOKUMENTTISARJA
Sophie on tämän tarinan päähenkilö.
Viimeisen 23 vuoden aikana on usein unohdettu, kuka siskoni oli.
Rikosfiktio käsittelee usein naisen väkivaltaista murhaa.
Ne vanhanaikaisten dekkareiden kaameat kannet.
Sophie du Plantier oli todella kaunis.
Mutta hän oli paljon muutakin.
Hän oli syvällinen erakko,
romanttinen runoilija.
Länsi-Cork oli hänelle paikka, jossa ajatella, kirjoittaa ja lukea.
Hän piti irlantilaisrunoudesta.
Pystyn kuvittelemaan hänet villapuserossa lukemassa hunajateen ääressä.
Fastnetin majakka hehkumassa ulkona.
Tämän hirveän tarinan mysteeri halutaan luonnollisesti ratkaista.
Tämä säe on omasta runostani.
"Moni luku on vielä kertomatta ennen tarinan päättymistä."
OIKEUSTAISTELU
HELMIKUU 1997 7 VIIKKOA SOPHIEN MURHAN JÄLKEEN
Paikallislehtiin jutusta kirjoittanut Ian Bailey -
on ollut kuultavana murhasta ja vapautettu.
Se, mitä nyt tapahtuu, riippuu syyttäjätoimen johtajasta.
Meidän pitää odottaa johtajan päätöstä.
Sanot, ettet tappanut Sophie du Plantieria eikä sinulla ollut osuutta murhaan.
En tappanut häntä, enkä tiennyt murhasta. Olen syytön.
Olin shokissa, kuten Juleskin oli.
Se oli varmaankin traumaperäistä stressiä.
Heti sen ja sitä seuraavan viikon jälkeen lisää mediaa saapui paikalle.
Kaikenlaista juoruttiin.
Kaikki paikalliset tiesivät tapahtumista.
Kaikki puhuivat niistä. Ihan kaikki.
Juttu muuttui aina vain oudommaksi.
HÄVYTÖN "IAN BAILEY"
Hän tiesi, että Ian Bailey tuhosi uskonnollisia esineitä.
Poliisi kysyi, oliko hänet todella nähty yhtenä yönä sateessa -
alusvaatteissa ja hatussa.
Hän oli kuullut huhuja Ianista ulvomassa kuutamolla -
niin kutsuttu "Baileyn ajattelukeppi" mukanaan.
Hänet nähtiin ulkona kalsareissa.
Bailey oli ulissut talon pihalla.
Tämä tapahtui kuukausi murhan jälkeen täysikuun aikaan.
Ian kertoi meille, että hän kommunikoi kuun kanssa.
"Lunacy" eli hulluus juontaa kuusta.
Hän ulvoi kuulle keppinsä kanssa keskellä tietä. Tosi kuin vesi.
Näin minulle kerrottiin. Pitänee uskoa.
Tunnen ihmisiä, jotka vannovat tämän tapahtuneen.
Naurettavia väitteitä ja vihjailuja riitti.
Yhden huhun mukaan ulvoin kuulle.
Kuulemma täysikuun aikaan sekosin.
Minulla oli jonkin sortin taikakeppikin.
En tiennytkään omistavani taikakeppiä, jolla tein loitsuja ja sen sellaista.
Kaiken maailman huhuja ja valheita on liikkeellä, ja kuka niiden takana on?
Menin kertomaan Ianille ystävänä, mitä hänestä puhuttiin.
Kävelin hänen talolleen ja koputin. Hän päästi minut sisään.
Hän istui. Paikka oli väärällään alkoholia ja herkkuja.
Hän tarjosi siideriä, mutta olin vain pistäytymässä töiden lomassa.
Hän oli rento, kunnes kerroin huhuista, kuutamolla ulvomisesta ja muusta.
Sillä samalla sekunnilla hän romahti täysin.
Ian kääntyi rystyset valkoisina ja naama vääntyneenä.
Hän tarrasi tyrmistyneenä takaansa -
ja kutsui minua kusipääksi. Olin vähän hämmentynyt.
Ian väitti, että näin Sophien kuolemaa edeltävänä päivänä ja halusin pukille.
Hän väitti, että olin mennyt aamulla Sophielle, joka pakeni pelästyneenä.
Heitin kuulemma jotain hänen päähänsä ja tajusin menneeni liian pitkälle.
Mistä hän moista keksi?
Tuntui, että hän puhui itsestään.
Lähdin talosta peloissani.
Olin istuskellut vaarallisen henkilön kanssa,
ja minua pelotti.
Kun hän kertoi tarinan, tuntuiko se jonkinlaiselta tunnustukselta?
Ehdottomasti. Hän tunnusti samalla tapaa muillekin.
Kuulimme myöhemmin, että hän tunnusti usealle paikalliselle.
Eräänä yönä, uudenvuodenaattona,
Pariskunta Richie ja Rosie Shelley oli juomassa Schullin paikallisessa.
He päätyivät juttelemaan Ian Baileyn ja Jules Thomasin kanssa.
Pariskunta kutsui heidät jatkoille.
Ian alkoi puhua murhasta.
Hän herkistyi ja alkoi itkeä.
Hän muuttui oudoksi pikkutunneilla.
Hän alkoi itkeä ja halata Richie Shelleyä.
Hän sanoi: "Tein sen. Menin liian pitkälle."
He juoksivat talosta huutaen.
He pakenivat.
Meediot näkevät, että kun on pakottava tarve kertoa jotain, sen kertoo.
Eräs saksalainen ystäväni piti juhlat.
Ian oli juhlissa, kuten oli moni muukin.
Se oli yksi niistä hetkistä, jolloin satuimme olemaan yhdessä.
En usko sattumaan. Kaikki on etukäteen järjestetty.
Sanoin Ianille, että hän murhasi Sophien. Sophie halusi minun sanovan niin.
Ian katsoi minua silmiin -
ja sanoi, ettei halunnut sotkea kaikkia juttuun.
Niin hän sanoi.
Tunsin Julesin ennen Iania.
Hän oli naapurini.
Hänellä oli kolme tytärtä.
Ian ilmestyi pari vuotta myöhemmin.
Kylässä on totuttu kuskaamaan muita, koska julkista liikennettä ei ole.
Tytöt tarvitsivat kyydin Lowertownista.
Vein heidät usein kotiin asti.
Jos Julesin porukka kuskasi tyttöjä, he toivat Malachin,
vanhimman poikani.
Malachi oli tuolloin vasta 14.
Hän oli mennyt koulusta kaverille.
Hän oli nähnyt pihalla Ianin, joka heitti hänet kotiin.
Ian vaikutti stressaantuneelta ja taisi olla päissään.
Malachi kysyi kohteliaisuuttaan, miten työt sujuivat.
Ian kääntyi ja sanoi: "Menin sinne ja iskin sen naisen päätä kivellä."
Hän vain möläytti koko asian.
Vallitsi hiljaisuus. Malachi halusi vain kotiin mahdollisimman nopeasti.
Hän ei puhunut asiasta heti.
Hän ei halunnut joutua vaikeuksiin ollessaan humalaisen kyydissä.
Seuraavana päivänä hän kertoi tapahtuneesta.
Sanoin, että asia oli liian iso meidän ratkottavaksi.
Annoimme poliisilausunnot.
Poliisin mukaan se oli ratkaiseva hetki tutkinnassa.
Muiden paikallisten tavoin -
emme tienneet kaikkia silloisia poliisitutkinnan todisteita.
Tiesin vain, mitä omassa perheessäni tapahtui.
Siinä osassa maata ja melkein koko Irlannissa -
ihmiset eivät sanoneet halaistua sanaa.
Kaikesta oltiin hissukseen, jos asia ei itselle kuulunut.
Todisteet kasautuivat pala palalta,
kun paikalliset rohkenivat puhua poliisille.
Malachi oli hämmentynyt ja peloissaan.
Tapaus vaivasi häntä monta vuotta.
Liekö normaalia vai ei,
mutta turvaudun joskus sarkasmiin ja ironiaan. Juttu oli niin naurettava.
"Mustaa huumoria" muka.
Irlannin väkiluku oli tuolloin viitisen miljoonaa,
ja noista viidestä miljoonasta vain yksi puhui tappaneensa Sophien.
Miten ihmeessä -
jonkun itkuista tunnustusta murhasta -
voi tulkita mustana huumorina?
Kukaan niistä henkilöistä, joille Ian tunnusti murhan,
ei tulkinnut asiaa niin.
23. JOULUKUUTA 1997 VUOSI SOPHIEN MURHAN JÄLKEEN
Kello 9 talven alussa Mizen Headin niemimaalla on vielä pimeää.
Georges ja Marguerite Bouniol, Sophien vanhemmat,
osallistuivat jumalanpalvelukseen tässä Sophien tykästymässä maanosassa.
Muutaman päivän ajan valot ovat palaneet tässä talossa,
josta tasan vuosi sitten löydettiin Sophie Toscan du Plantierin ruumis.
Minua suojeltiin äidin kuoltua.
En tavannut Ranskan enkä Irlannin poliisia.
En tavannut toimittajia.
SOPHIEN POIKA
Pysyin siitä kaukana.
Olin pieni poika, pelkkä uhri.
Päivien, viikkojen ja kuukausien ajan -
poliisi kertoi perheelle, että ratkaisu oli lähellä.
Se oli ihan kulman takana.
Poliisi jatkoi todisteiden keräämistä.
Emme tienneet jutusta paljoakaan.
Olimme tunteiden vallassa.
Uskon, että oikeus toteutuu vielä,
mutta joskus epätoivo valtaa meidät.
Tammikuun alussa poliisi kertoi perheelle jälleen kerran,
että juttu ratkeaisi pian.
27. TAMMIKUUTA 1998 13 KUUKAUTTA SOPHIEN MURHAN JÄLKEEN
Iltapäivää. Tiistain uutisia lounasaikaan.
Ranskalaisnaisen murhaa tutkiva poliisi pidätti miehen Länsi-Corkissa.
Vuosi ensimmäisestä pidätyksestä minut pidätettiin taas.
Ian kertoi monelle tehneensä sen.
Turha yllättyä pidätyksestä.
He kertoivat olevansa kansallisen rikostutkintaviraston erikoisetsiviä,
jonkinlaista etsivien valioryhmää.
Mitä on tekeillä? -Sen kuin tietäisi.
Irlannin lain mukaan pidätysjaksoja on kaksi,
molemmat 12 tuntia.
Poliisi ei saa kolmatta tilaisuutta epäillyn kuulusteluun.
Yleisen syyttäjätoimen johtaja tutkii asiakirjaa yhä.
Yleisen syyttäjätoimen johtaja on lainvalvoja, joka arvioi rikostutkintaa -
ja päättää, onko poliisilla tarpeeksi todisteita pidätysmääräykseen.
Hänet pidätettiin rikoslain 4. pykälän nojalla.
Häntä voidaan pitää 12 tuntia.
Puhuin Julesin kanssa aamulla.
RTL, IRLANNIN KIRJEENVAIHTAJA
Menin hänen luokseen, koska olimme ystäviä.
Kysyin, voisiko Ian olla syyllinen?
Hän ei osannut sanoa.
Poliisi kuulustelee yhä miestä osallisuudesta Sophien murhaan.
Muistan, miten kaksi poliisia halusivat pitää tauon.
Sanoin, etten halunnut taukoa.
He tarvitsivatkin tauon minusta.
Luultavasti he kalastelivat tunnustusta Ian Baileystä.
Joku soitti ja sanoi: "Tänään minulla on sinulle hyviä uutisia."
Sinä iltana en saanutkaan hyviä uutisia. Syyttäjä hylkäsi jutun.
Hänet vapautettiin jälleen.
Ian ei tunnustanut, ja todisteet olivat pelkkiä aihetodisteita.
Me kaikki olimme sanattomia.
Se oli vaikeaa vanhemmilleni.
Irlannissa uhrin perhettä ei ole olemassa.
Poliisi johtaa tutkintaa -
ja siirtää jutun sitten -
yleisen syyttäjätoimen johtajalle.
Tämä oli tässä.
Pyydämme teitä poistumaan vähin äänin ja nopeasti. Onnistuuko?
Syyttäjätoimen johtaja tutustuu asiakirjaan -
ja päättää, nostetaanko syytteet.
Jos todisteita ei ole tarpeeksi,
syytettä ei nosteta.
Pahoittelen kielenkäyttöäni, mutta toisinaan tuntui,
että Bailey piteli Irlantia palleista.
Pidätyksensä jälkeen Ian Bailey viihdytti mediaa -
ja jopa kutsui toimittajia kotiinsakin.
Hän vastasi kysymyksiimme kumppaninsa kanssa ja vakuutti syyttömyyttään.
Hän oli naimisissa lehdistön kanssa.
Hän oli mediaan näkyvästi yhteydessä.
Emme tiedä, kuka hyötyy meihin kohdistuneista valheista.
Sen tiedän, että poliisi yritti tehdä minusta ja kumppanistani syntipukkia.
Emme liity juttuun mitenkään.
Se on hänen heikkoutensa.
Hän hakee huomiota.
Murha tapahtui joulukuussa 1996.
Pidätykset olivat -97 ja -98.
Tilanne oli rauhoittunut. Tutkinta oli käynnissä.
Ulkomaailmalle vaikutti, ettei mitään tapahtunut vuosiin.
Sitten yhtäkkiä juttu ponnahti takaisin otsikoihin.
Ian Bailey väittää, että uutisointi Sophie Toscanista tuhosi hänen elämänsä.
Baileyn mukaan lehdistö tahrasi hänen maineensa nimetessään hänet murhaajaksi.
Haitallisia juttuja julkaistiin aika ajoin jossain lehdessä.
Jotkut etsivät lavertelivat tietoja kontakteilleen.
Minä nostin siitä oikeusjutun.
Maineensa puhdistamiseksi Ian nosti erikoisen kunnianloukkauskanteen.
JOULUKUU 2003 7 VUOTTA SOPHIEN MURHASTA
Tänään Ian Baileyn kunnianloukkauskanne seitsemää lehteä vastaan -
koskien tapauksen uutisointia, avattiin Corkin käräjäoikeudessa.
Baileyn asianajajan mukaan seitsemän vuotta -
hänen asiakastaan oli leimannut värittynyt uutisointi,
joka pyrki mustamaalaamaan hänet.
Mutta sitten sanomalehdet pyysivät pääsyä poliisin asiakirjoihin -
ja saivat sen.
Se oli todella merkittävää.
He haastoivat poliisin jututtamia todistajia.
Ihmiset joutuivat haluttomasti oikeuteen.
Katsoin RTÉ:n uutisia -
ja näin Schullin todistajia oikeustalon ulkopuolella -
väistelemässä kameroilta, koska kukaan ei halunnut joutua televisioon.
Tapaus kiinnosti meitä kaikkia. Se on osa historiaamme nyt.
Saimme tietää paljon tapauksesta ja tutkinnasta.
Yleisö sai ensi kertaa tietää Ian Baileyn tutkinnan yksityiskohdista.
Tuomioistuin kuulee todisteita mahdollisesti viikon loppuun asti.
Saimme käsityksen poliisin kokoamasta jutusta.
Juttu kylläkin perustui aihetodisteisiin mutta oli silti melko perusteellinen.
Aiemmin meillä ei ollut pääsyä Irlannin kansioon.
Oli erikoista, että kaikki aiemmin haastatellut todistajat -
pysyivät kertomuksessaan oikeudenkäynnin aikana.
He eivät valehdelleet.
Aluksi emme olleet ymmärtäneet syytöksiä,
mutta aloimme hiljalleen nähdä, miksi Baileyä osoitettiin sormella.
Vaikka Ian Bailey haastoi sanomalehdet oikeuteen,
siitä tulikin murhaoikeudenkäynti.
Fullerin mukaan Bailey oli syyttänyt,
että Fuller olisi napsahtanut Sophien paetessa häntä -
ja hänen piti päästä Sophiesta eroon.
Fullerista se tuntui tunnustukselta…
Malachi Reedin mukaan Ian Bailey sanoi:
"Kaikki oli hyvin, kunnes menin ja iskin hänen kallonsa muusiksi."
Hän laittoi kätensä Richard Shelleyn olalle ja sanoi tehneensä sen.
Kumma kyllä hän ei ajatellut, että hänen kävisi vielä huonosti.
Ylimielisyys otti otteen, kuten Ianille usein kävi.
Hän kuvitteli tienaavansa omaisuuden ja vaientavansa median.
Yksi mielenkiintoisimmista todisteista kunnianloukkausjutun aikana -
tuli Kealfaddan sillalta noin 1,6 kilometriä Sophien talosta.
Paikallinen kauppias kertoi oikeudelle nähneensä Ian Baileyn täällä -
kello kolmelta Sophien murhayönä.
Todiste oli merkittävä.
Marie Farrell oli ainoa, joka oli nähnyt Ianin ulkona ja lähellä Sophien taloa.
Marie Farrell kertoi poliisille nähneensä -
Ian Baileyksi tunnistamansa miehen Kealfaddan sillalla,
noin 1,6 kilometrin päässä Sophien loma-asunnolta.
Marie Farrell on keskeinen henkilö,
koska hän näki Baileyn…
SOPHIEN SERKKU
…Kealfaddan sillalla murhayönä.
Hän oli keskeinen todistaja.
Oletko täysin varma, että se oli Ian Bailey?
110 %.
Ian vahvisti sen itse, kun hän kävi liikkeessäni.
Hän sanoi: "Tiedän, että näit minut sillalla."
Farrell oli todella vakuuttava.
Hyvin järkkymätön, varma ja selkeä sanoissaan.
Hän ilmaisi selkeästi myös, että Ian oli myöhemmin uhkaillut häntä.
Farrellin mukaan Bailey yritti toistuvasti pakottaa häntä perumaan lausuntonsa.
Bailey kertoi tietävänsä hänestä asioita -
ja pyysi häntä muuttamaan lausuntoa.
Hän teki useita virallisia valituksia poliisille -
koskien häneen kohdistunutta ahdistelua ja pelottelua -
Ian Baileyn taholta.
Hän tuli liikkeeseen -
ja sanoi tietävänsä, että näin hänet sillalla.
Hän käski minun kertoa asianajajalleen,
että poliisi sai minut tekaisemaan tarinan.
Sitten hän jättäisi minut rauhaan.
Koska en aikonut tehdä niin, hän teki elämästäni yhtä helvettiä.
Tajusin hänen olevan niin iso, että hän voisi tappaa minut hetkessä -
kenenkään tietämättä.
Odotimme jäätelökioskin avautumista.
Marie juoksi ulos kauhuissaan, ja kysyimme, mikä hätänä.
Bailey oli kuulemma pysäköinyt liikkeen eteen -
ja tehnyt näin.
Hän elehti kurkunleikkaamista tullessaan vastaan kadulla -
tai teki näin.
Sellaista pelottelua jatkui kuukausia.
Hän pelkäsi itsensä ja lastensa puolesta.
Tutkin asiaa.
Ilmeni, että hän oli uhkaillut muitakin todistajia ja naapureita.
Oli ymmärrettävää,
että etenkin alueen naisilla oli syytä pelätä Ian Baileyä.
Monet naiset pelkäsivät Ian Baileyä.
Monet naiset ottivat ja lähtivät.
He lähtivät, eivätkä tulleet takaisin.
Bailey vietti kolmannen päivänsä todistajanaitiossa käräjäoikeudessa.
Se oli ihan uskomatonta.
Aamupäivän saldo oli heitetty menemään iltapäivään mennessä.
Ian Baileyn ristikuulustelu alkoi myöhään iltapäivällä.
Hänet haastettiin lähes välittömästi -
myrskyisäksi kuvatusta suhteestaan kumppaninsa Jules Thomasin kanssa.
Hän pieksi Julesin niin pahoin, että hän oli menettää silmänsä.
Julesin tyttären ystävä, Peter Bielecki,
kertoi oikeudelle Baileyn pahoinpidelleen Julesin vuonna 1996.
Joku koputti ovelle. Se oli Julesin tytär Virginia.
Hän tuli hakemaan Julesia sairaalaan.
Jules istui sängyllä kippurassa.
Tämä silmä oli valtava ja kääntynyt. Puolet hiuksista oli poissa.
Naama oli naarmuilla. Hänen huulensa oli auki.
Fenella, joka oli pikkutyttö, katsoi minua,
enkä tähän päivään mennessä…
Suokaa anteeksi.
Se lapsen ilme -
aneli apua, enkä voinut auttaa.
En ole koskaan tuntenut oloani niin hyödyttömäksi.
En voinut auttaa sitä lasta.
Siitä tuli heidän päivittäistä elämäänsä.
Naapurit tottuivat näkemään Julesin mustelmilla.
Kolme tai neljä kertaa he näkivät mustan silmän.
He olivat järkyttyneitä väkivallan raakuudesta.
Sanomalehtiä edustavan Paul Gallagherin mukaan pahoinpitelyjä oli ainakin viisi.
Ei sillä, ettenkö haluaisi muistella asiaa, mutta siitä on kauan.
Olimme molemmat juoneet.
En tiedä, mitä tapahtui, mutta hän alkoi kouria minua -
ja työnsin hänet pois.
Satutin häntä samalla.
Bailey myönsi, että Thomasilta puuttui hiuksia,
hänen silmänsä oli musta ja greipin kokoinen -
ja hänen huulensa oli repeytynyt. Hän tarvitsi kahdeksan tikkiä.
Bailey sanoi, että hän oli humalassa ja menetti hallinnan,
mutta kielsi olevansa väkivaltainen mies.
Sanoin paikalliselle poliisille, ettei Jules nostaisi syytettä.
Poliisi totesi, että ellei hän tekisi sitä,
ensi kerralla kävisi huonommin.
Milloin tämä tapahtui Sophien murhaan nähden?
Korkeintaan puoli vuotta aiemmin.
Minun pitää ottaa täysi vastuu.
Mutta tangoon tarvitaan aina kaksi.
En yritä saada synninpäästöä tai mitään.
Ian on kiinnostava häpeilemättömän ja häpeällisen paradoksi.
Tuomari Patrick Moran päätti Ian Baileyä vastaan.
Lehdet eivät leimanneet häntä murhaajaksi.
Tuomari Moran kuvasi häntä epäilemättä väkivaltaisena miehenä.
Bailey hävisi jutun.
Tuntui hieman itsetuhoiselta…
PARIISIN KIRJEENVAIHTAJA
…ryhtyä moiseen oikeudenkäyntiin.
Pariisissa Sophie Toscan du Plantierin vanhempien kotona -
perhe oli tyytyväinen tuomioon.
Tuomio oli oikea. Tuomari piti häntä väkivaltaisena etenkin naisten kanssa.
Toivomme, että uusien lausuntojen myötä -
syyttäjätoimen johtaja päättää pian pidättää murhaajan.
Välittömästi vaikutti siltä,
että hänet pidätettäisiin ja jutusta seuraisi jotain.
Toivoimme, että syyttäjä jatkaisi työtään ja nostaisi syytteen.
Irlannin yleisen syyttäjätoimen johtaja ei aio syyttää Ian Baileyä murhasta.
On hämmästyttävää,
ettei häntä kaikkien niiden lausuntojen ja todisteiden jälkeen tuotu oikeuden eteen.
Oli selvää, että Bailey vaikutti entistä syyllisemmältä.
Ei vaikutusta.
Äidin kuoleman jälkeen -
olen onnekseni onnistunut suojaamaan itseäni jutulta.
Mutta aika vain kuluu.
Siitä on kulunut 23 vuotta, ja olen käynyt läpi kaksi vaihetta.
Vaiheen, kun olin lapsi,
joka kärsi, itki ja suri,
ja sitten vaiheen, jossa kävin itse taistoon.
PARIISI, RANSKA
YHDISTYS SOPHIE TOSCAN DU PLANTIERIN MURHAN TOTUUDEN SEVITTÄMISEKSI
Yhdistys on erittäin tärkeä minulle ja totuuden selvittämiselle.
Tapaamme joka kuukausi olipa elämässä menossa mitä tahansa.
Isoäitini veli perusti yhdistyksen.
Olimme varmoja, että Irlannin poliisi ratkaisisi jutun ja löytäisimme tappajan.
SOPHIEN SETÄ
Eihän siinä sitten niin käynytkään.
Silloin aloin puhua siskolleni,
että olimme pattitilanteessa eikä juttu edennyt.
Perustimme yhdistyksen vuonna 2007.
Mitä nyt?
Oletko laihtunut?
En tiennyt mitään rikosoikeudesta.
Sain tietää oikeusjärjestelmien eroista.
Voiko Irlannissa tuomita poissa olevan vastaajan?
Ranskan järjestelmä on erilainen.
En voi tarpeeksi painottaa miten erilainen.
Britannian oikeusjärjestelmää jäljittelevässä Irlannissa -
syyllisyys todistetaan niin, ettei epäilylle jää sijaa.
Ranskassa ratkaisee un faisceau de preuves,
todisteiden summa.
Vuoden 2003 kunnianloukkausoikeudenkäynnin jälkeen -
meillä oli kaikki todistajalausunnot ensimmäistä kertaa.
Siitä käynnistyi oikeustaistelu Ranskassa -
totuuden ja oikeuden puolesta Sophien hyväksi.
Kaikki äitini tutut tiesivät, että hän oli taistelija.
Sitä minäkin yritän olla.
Yksi asia on varma.
Bailey ei pääse oikeutta pakoon loppuelämäänsä.
Perustimme yhdistyksen syyskuussa 2007.
Ranskan tutkinta alkoi vuonna 2008.
Olen oppinut tästä 24-vuotisesta jutusta,
että aina kun lopputulos on näyttänyt selvältä, se onkin yllättänyt.
Yksi juonikuvio nousi puheenaiheeksi Irlannissa ja Ranskassa.
Se ei ollut Ian Bailey.
Oletko varma? -Täysin.
Marie Farrell peruutti lausuntonsa.
Lausunto oli jotakuinkin hevonpaskaa, ja halusin perua sen.
Päätodistaja on yhtäkkiä poistunut peruuttamattomasti jutusta.
Marie Farrell käänsi koko tutkinnan päälaelleen.
Hänen seuralaisensa ei ollut hänen miehensä.
Jos se paljastuisi, kuvittelin koko elämäni tuhoutuvan.
Ajattelin avioliittoni päättyvän, vaikka minulla ei ollutkaan suhdetta.
Sen varjolla poliisi oli pakottanut hänet tunnistamaan pääepäiltynsä.
Poliisi kehotti olemaan huoleti.
En kuulemma joutuisi oikeuteen.
Lausunto jäisi vain poliisin omaan raporttiin.
"HÄN SE ON."
Uskoin häntä kunnianloukkausjutun aikana.
Hän todisti uskottavasti.
Kun hän perui lausuntonsa,
uskoin häntä. Hän oli hyvin uskottava taas.
Kerroin peruvani lausunnon.
Selitin itku kurkussa, että olin saanut tarpeekseni,
enkä halunnut olla jutussa enää mukana.
Nyt en tiedä.
Hän pysyi kertomuksessaan kymmenen vuotta.
Uskoin siihen.
Miksi hän muutti tarinansa?
Mitä luulette?
Puhun totta nyt.
Miksi astuisin tällä lailla valokeilaan, ellen puhuisi totta?
Ehkäpä jos Ian Bailey uhkailisi tai pelottelisi sinua.
Oikeuden todisteiden mukaan olet itse sanonut pelkääväsi häntä.
Tällä keinolla pääsisit hänestä eroon.
Ian Bailey ei ole millään tavoin pelotellut minua.
Perheemme pahoittelee, ettemme lopettaneet Baileyn painostusta -
Marie Farrellia kohtaan.
Hän asui monta vuotta samassa Schullin kylässä kuin Bailey.
Hän oli valtavan paineen alla.
Juttu kääntyi päälaelleen, ja Ian Bailey pääsi jaloilleen.
Bailey oli innoissaan.
Kuten hän sanoi: "Tervetuloa hyvisten puolelle."
Heillä oli nyt todistaja, joka väitti, että poliisi oli korruptoitunut.
Bailey piti saamaansa poliisikohtelua kaiken aikaa korruptoituneena.
Oliko tutkinta korruptoitunut,
koska poliisi halusi lavastaa syyttömän henkilön?
Minusta kyse oli enemmänkin epäpätevyydestä -
kuin tahallisesta vahingoittamisesta.
Ikävä kyllä koko fiasko juontaa siitä,
miten poliisi hoiti juttua alusta asti.
Isoja virheitä alusta asti.
Rikospaikkaa ei pidetty koskemattomana.
Ihmiset saivat kävellä sen yli.
Todistuskappaleita on kadonnut. Portti mukaan lukien.
Suuri verentahrima portti maatilalta katosi tutkinnan aikana.
Miten ihmeessä sellaisen voi hukata?
Miksei Farrellin silminnäkijähavainnon jälkeen järjestetty tunnistusriviä?
Se on vain yksi asia, jossa poliisi myöntäisi epäonnistuneensa.
Kaikille poliiseille sattuu virheitä.
En kiellä, ettemmekö tehneet virheitä, mutta korruptiota tapaukseen ei liittynyt.
Ketään ei lavastettu. Tutkinta oli rehellinen.
Tuskinpa kukaan pitäisi tätä tutkintaa mallitapauksena.
Mutta tarkoittavatko tutkinnan puutteet, että Bailey on syytön?
Kului puoli vuotta ja sitten kului vuosia,
eikä siinä voinut kuin ihmetellä, miksei kukaan tehnyt mitään.
En ymmärrä, miksei syyttäjä nostanut syytettä.
JOULUKUU 2011 15 VUOTTA SOPHIEN MURHASTA
Uusia virallisia asiakirjoja on paljastettu.
Kymmenen vuotta sitten syyttäjä sanoi, ettei Baileyn syyte ollut perusteltu.
Vuonna 2011 saimme tietää,
mikseivät todisteet syyttäjän mukaan riittäneet Ian Baileyn syyttämiseen.
Asiakirjoissa oli Eamonn Barnesin lausunto.
Hän oli yleisen syyttäjätoimen johtaja, joka päätti olla syyttämättä Baileyä.
Hänen mielestään todisteet eivät olleet läheskään riittäviä syytteen nostamiseksi.
Hänestä poliisin tutkinta oli läpeensä puutteellinen ja puolueellinen -
Baileyn suhteen.
Syyttäjän mukaan poliisi käytti kyseenalaisia keinoja tutkinnan aikana.
Olin pettynyt moniin asioihin.
Olen poliisi. Poliisin tehtävä on kerätä todisteita -
ja toimittaa ne syyttäjälle.
He tekevät päätöksen.
Emme voi väitellä heidän kanssaan.
He voivat vain kummastella, miten emme huomanneet jotain asiaa.
Melkein joka kerta, kun Ianin versio erosi todistajanlausunnosta,
syyttäjä tuki Ianin tulkintaa.
Hän kyseenalaisti jokaisen todistajan uskottavuutta.
Syyttäjä kyseenalaisti Shelleysiä ja Malachi Reediä,
koska he eivät olleet antaneet lausuntoaan heti.
Esimerkiksi 14-vuotias Malachi Reed ei kertonut asiasta heti äidilleen.
Hän odotti seuraavaan päivään, joten lausunto hylättiin.
Tavallisia todistajia, joilla ei ollut syytä valehdella.
Hänen tulkintansa Ian Baileyn käytöksestä…
Tiedä, miten sitä voi tulkita sarkasmina kirjoituksen perusteella.
Yksi hävyttömimmistä kohdista kuului,
että Bailey oli kyllä ollut väkivaltainen naisia kohtaan,
mutta valitettavasti sellaista tapahtuu kaiken aikaa.
Sen mukaan Ianin väkivaltainen historia naisia kohtaan -
ei liittynyt juttuun, jossa nainen hakattiin kuoliaaksi.
Raportin loppupäätelmä oli, ettei oikeudenkäyntiin ole tarpeeksi perusteita.
James Hamilton sanoi, etteivät todisteet riitä -
Ian Baileyn syyttämiseen Sophie Toscan du Plantierin murhasta.
Hänen mukaansa poliisi voi toimia epäilyksen pohjalta, syyttäjä todisteiden.
Sophie Toscan du Plantierin perhe -
on perustanut yhdistyksen painostaakseen Irlannin ja Ranskan viranomaisia.
Paineen alla poliisikomentaja ja oikeusministeri päättivät luovuttaa -
murhaa koskevat asiakirjat viime kuussa Pariisin tuomarille,
joka suorittaa tutkinnan Ranskan lakien alla.
Kun Ranskan kansalainen murhataan ulkomailla,
Ranskalla on oikeus suorittaa oma tutkintansa -
ja sen jälkeen syyttää epäiltyä.
Uskon ja toivon, että tässä tapauksessa syytteet nostetaan.
Siihen pyrimme.
Perhe Ranskassa vaati herkeämättä Ranskan hallitukselta,
että se pistäisi oikeusjuttuun vauhtia ja toisi syylliset oikeuden eteen.
Tämä tikku sisältää kaikki tärkeimmät asiakirjat.
Ranskan kansion.
Tunnen myötätuntoa perhettä kohtaan, mutten tajua,
miksi he ovat niin vakuuttuneita Irlannissa esitetyistä todisteista.
Se on vähän hämärää.
Oikeutta yritettiin häiritä saamalla Marie Farrell antamaan vääriä lausuntoja.
Yritin taistella ja ryhtyä oikeustoimiin nimeni puhdistamiseksi.
MARRASKUU 2014 18 VUOTTA SOPHIEN MURHAN JÄLKEEN
Täällä Irlannin Rivieralla valmistaudutaan uusiin paljastuksiin.
Ian Bailey haastaa valtion -
väittäen, että häntä syytettiin virheellisesti murhasta.
Bailey vei meidät oikeuteen.
Totuus tulee lopulta ilmi.
Siinä voi mennä tovi, mutta niin käy.
Valamiehistölle kerrottiin, että poliisi yritti yhdistää Baileyn -
Sophie Toscan du Plantierin murhaan -
ja syytti häntä rikoksesta, johon hän oli syytön.
Asiat kehittyivät niin, että Ian Bailey näytti voittavan.
Marie Farrell kertoi tulleensa ilman uhkailuja ja houkuttimia -
todistusvalan velvoittamana.
Marie Farrellia pidettiin tietysti avaintodistajana.
Marie Farrellin kuuleminen oli dramaattinen.
Puolustus sanoi,
ettei hänen todistuksensa ollut uskottava monessa kohtaa.
Sitten tuli kysymys miehestä, jonka kanssa hän oli ollut,
kun hän näki Baileyn Kealfaddan sillalla.
Marie Farrell ei koskaan paljastanut miehen henkilöllisyyttä,
jonka kanssa hän oli 23. joulukuuta 1996.
Hän kieltäytyi nimeämästä miestä tänäänkin.
Hän ei suostunut.
Kun Farrellia painostettiin lisää, hän sanoi:
"Olen kyllästynyt. Se on henkilökohtainen suhde.
Tämä saa riittää."
Hän otti laukkunsa ja takkinsa ja marssi aitiosta ja oikeustalolta -
Baileyn ja hänen tiiminsä kauhuksi.
Marie Farrellin ulosmarssi oli melkoinen tempaus.
RTÉ:n kuvaaja oli välkky.
Hän kiirehti etukautta taakse ja sai kuvan Farrellin poistumisesta.
Buttimer sai hänet palaamaan.
Tuomari varoitti häntä: "Tämä on viimeinen ulosmarssisi."
Sitten tuomari sanoi, että hänen pitäisi paljastaa miehen nimi.
"Tässä oikeudenkäynnissä ei ole salaisuuksia."
Hän antoi nimen.
Sekin oli valhe.
Hän valehteli oikeudessa valan alla.
Asianajajien mukaan Farrellin tarina oli muuttunut niin usein,
ettei häntä voinut uskoa.
Raukka parka kertoi valheita yhtenään.
Hän ei tiennyt, mitä puhui. Kunhan hölisi.
Ianin tärkeä todistaja oli Marie Farrell.
Se oli koko jutun keskiössä, ja Farrellin uskottavuus oli mennyttä.
Sen jälkeen Ian sinnitteli ja hävisi kanteen.
Bailey lähti korkeimmasta oikeudesta -
iltapäivällä hävittyään oikeustaistelun miljoonien eurojen korvauksesta.
En voi sanoa mitään. Anteeksi.
Mielestäni ratkaisevinta on, että Farrell tuli itse puhumaan poliisille.
Me emme etsineet häntä. Se on oleellista.
Muistan hänet hyvin.
Muistan, että Sophie istui täällä baarissa.
Aina hyvin hillittynä ja hiljaa istuen.
Ei häirinnyt ketään.
Palautitte kaiken mieleen.
24 vuotta on pitkä aika.
PUBINPITÄJÄ
Muisti hämärtyy, ja on vaikea muistaa yksityiskohtia.
Oikeusjuttuja oli kunnianloukkauksesta ja muista asioista.
Se on tunnettu Baileyn tapauksena.
Huomion pitäisi siirtyä Sophieen, joka on kauhean teon viaton uhri.
Tuolloin kaikkiin kysymyksiin ei vastattu kunnolla.
Etsimme johtolankaa.
TAITEILIJA JA SCHULLIN ASUKAS
Kunpa löytäisimme vastauksen ja saisimme asiat kuntoon.
Paikalliset verkostoituivat paljon.
Kuin yrittäisimme koota palapeliä.
Yritimme ottaa selkoa pienistä tiedonrippeistä,
joita kaikki yrittivät yhdistää jonkinlaiseksi kertomukseksi,
joka luhistui tämän tästä.
Toisinaan oli perusteltua, että poliisi sai lausunnon -
vasta viikkoja tai vuosia myöhemmin.
He eivät ymmärtäneet lausuntojen merkitystä.
KALIFORNIA USA
Oli turhauttavaa, että poliisi kuuli minua vasta vuosia tapahtuneen jälkeen.
Olin epäiltyjen talolla murhaa seuraavana päivänä.
En ikinä kyennyt unohtamaan tapausta.
Lähdin Italiasta 20-vuotiaana Irlantiin, jossa tapasin Ginny Thomasin.
Hän puhui avoimesti perheestään, äidistään, Julesista -
ja tämän pahamaineisesta poikaystävästä Ianista.
Vietin joulua heidän luonaan.
Bussimatkalla Corkista Länsi-Corkiin kuulin murhasta.
Perille päästyäni ilmapiiri oli omituinen.
Ian kirjoitti tapauksesta, koska hän oli toimittaja.
Hän oli iso tyyppi, jolla oli luonnetta.
Muistan nähneeni naarmuja hänen käsissään.
Naarmut olivat näkyviä,
enkä usko niiden tulleen joulukuusesta tai kalkkunan tappamisesta.
En minä häntä perusteellisesti tutkinut,
mutta naarmut olisivat hyvinkin voineet tulla piikeistä.
Kävin suihkussa.
Suihkussa oli iso ämpäri.
Siinä likosi tumma takki.
Raskasta materiaalia.
Uskon, että se oli Ianin takki.
On hieman epätavallista pestä niin isoa ja vaikeasti kuivuvaa vaatetta -
keskellä talvea, mutta…
Se on merkittävää. Muistan selvästi, että se oli epätavallista.
Tapaukseen liittyy yhä paljon kysymyksiä,
joihin hän ei ole vastannut tyydyttävästi.
Hänen versionsa on ristiriidassa todistajien poliisilausuntoihin nähden.
Esimerkiksi tunsiko hän Sophien?
Tiesitkö tästä naisesta aiemmin?
Tapasitko hänet aiemmin? Tunsitko häntä? Oletko nähnyt häntä?
En ollut tavannut häntä. En ole puhunut hänelle.
Tunsitko Sophie Toscan du Plantieria?
En tuntenut häntä, koska emme olleet tavanneet.
Olin nähnyt hänet kerran.
Tiesitkö…
En ollut tavannut tai puhunut hänen kanssaan.
Näin hänet kerran, kun naapuri osoitti häntä.
Sophien kuolema oli järkytys.
Suljin kaikki ovet asian suhteen.
En lukenut, kuunnellut tai katsellut uutisia.
En halunnut tietää mitään.
Tämä muisto palasi vasta, kun perustimme yhdistyksen,
eli pitkän ajan jälkeen.
Se on yksi muistin oikuista.
"Mies, joka kirjoitti runoja" palasi mieleeni.
Se oli ehkä Sophien ensimmäinen ilta Irlannissa.
Hän soitti minulle ennen syntymäpäivääni -
ja puhuimme kaikesta, hänen elämästään, miehestään, työstään ja päivästään.
Kertoessaan työstään hän mainitsi erään miehen.
Mies halusi tavata hänet puhuakseen jostain runoprojektista.
Mies vaikutti oudolta.
Sophie piti häntä vähän ahdistavana.
Sanoin, ettei Sophie saisi nähdä häntä yksin.
Ian ei muka tavannut häntä, mutta ainakin kahdeksan ihmistä -
on antanut lausunnon, joka on ristiriidassa Ianin kanssa.
PARIISI RANSKA
Ehkä kaikkein merkittävin on Guy Girard,
Sophien kanssa työskennellyt elokuvatuottaja,
joka puhui hänen kanssaan ennen matkaa.
Hän mainitsi taas aikovansa tavata Schullissa asuvan kirjailijan.
Tämä juttu vaikutti minuun paljon.
ELOKUVATUOTTAJA JA SOPHIEN KOLLEGA
Se vaikutti minuun.
Oli ilta ennen Sophien lähtöä.
Luulin, että hän puhui yhdestä bretonilaisohjaajasta,
jolla oli samalta kuulostava nimi.
Sanoin tietäväni miehen ja nähneeni joitain elokuvia.
Sophie sanoi, etten voinut tuntea häntä: "Eoin Bailey asuu naapurissani Corkissa."
Mies kuulemma ansaitsi elantonsa kirjailijana,
toimittajana tai runoilijana -
ja oli kiinnostunut tarinoista perheväkivallasta.
Sophie tunsi Baileyn. Bailey tunsi Sophien.
Sitten on Baileyn tunnustukset.
Baileyn tunnustus Malachi Reedille ja muille ihmisille: "Tein sen."
Kolmas asia on Baileyn aikataulu murhayön aikana.
Hän itse tunnusti menneensä ulos murhayönä.
Ei alibia Baileylle.
Sitten on vielä naarmut ja jälki otsassa.
Kaikki tämä on osa todisteiden summaa.
Ranskalaiset puhuvat "näytön kimpusta".
Yhdessä todisteet ovat melko raskauttavat.
Lopulta ranskalaiset päättivät jatkaa Ian Baileyn oikeudenkäyntiä.
Järjestimme oikeudenkäynnin, jota odotimme 23 vuotta.
TOUKOKUU 2019 22 VUOTTA SOPHIEN MURHAN JÄLKEEN
Huomenna Pariisissa yli 1 000 kilometrin päässä -
Ian Bailey joutuu oikeuteen murhasta poissaolevana Ranskan lain mukaan.
Tämä on ennennäkemätöntä Ranskan ja Irlannin suhteissa.
Ennen oikeudenkäyntiä -
halusin käydä Irlannissa setäni Bertrandin kanssa -
kertoakseni tapahtumien kulusta paikalliselle yhteisölle.
Miksi se oli heille tärkeää?
Koska taistelin äitini oikeuden puolesta -
puhdistaakseni heidän maansa maineen.
Luin tämän tekstin kirkossa:
"Rakkaat ystävät, perheet, irlantilaiset.
Muutaman päivän päästä äitini murhasta syytetyn miehen oikeudenkäynti alkaa.
Tämä on rikosoikeudenkäynti,
joka ei kuvasta Irlantia.
Tämä on rikosoikeudenkäynti, jota emme ole ansainneet."
Olen taistellut vuosia kuin koira.
Olen kärsinyt vuosia.
Olen vakuuttunut viimeisen 15 vuoden aikana,
että kaikki viittaa Baileyyn.
Kaikki osoittaa, että se oli Bailey.
Ei epäilystäkään.
Pierre-Louis Baudey-Vignaud saapui rikostuomioistuimeen,
jossa hänen äitinsä murhasta syytetyn miehen oikeudenkäynti alkaa.
Valamiehistöä ei ole.
Sen sijaan kolme tuomaria tekee päätöksen.
Se on kummallista.
Kysyin Ianin asianajajalta, lähettäisikö hän ketään Pariisiin:
"Hänethän tuomitaan joka tapauksessa."
Ian Baileyä murhasta asti edustanut asianajaja -
on hylännyt oikeudenkäynnin laittomana.
Hän ei tunnusta oikeudenkäynnin laillisuutta.
Bailey ei osallistu eikä häntä edusteta.
En luovuta.
En jätä häntä rauhaan.
Yli 30 todistajaa on kutsuttu todistamaan oikeudenkäyntiin.
Oikeudenkäynnissä minua kuulusteltiin todistajana.
Se oli hyvin vaikeaa ja pelottavaa.
Minun piti kertoa, että Sophie puhui minulle tästä miehestä.
Se oli tärkeää.
Se oli pelottavaa, mutta oikein.
Saatoin vain tehdä osuuteni.
Toivon mukaan sillä on vaikutusta, kun kaikki parsitaan yhteen.
Minun kuulemiseni oli tärkeä tekijä.
Se sai minut tuntemaan,
että tein oikein, kun puhuin siitä vihdoin avoimesti.
Todistajanlausunnollani oli varmasti muiden lausuntojen rinnalla -
merkitystä oikeudenkäynnin lopputulokselle.
Se oli stressaavaa, mutta halusin kertoa, mitä olin pitänyt sisälläni 23 vuotta.
Haluan jutun vain päättyvän. Sitä kaikki haluavat.
Ranskassa Marie Farrellin lausuntoa pidettiin laillisena,
vaikka hän oli perunut sen.
Oletettiin, että ensimmäinen todistus oli varmaankin oikea.
Ensimmäistä kertaa ulkopuoliset olivat antamassa tuomiota.
Kaikki, mitä olimme päätelleet,
esitettiin puolueettomien ja ammattimaisten tuomarien toimesta.
Tuomiopäivä oli tietenkin dramaattisin hetki.
22-vuotisen odotuksen jälkeen,
22-vuotisen kärsimyksen ja epätietoisuuden jälkeen,
tuomarit tuomitsivat Ian Baileyn,
joka tappoi äitini yli 22 vuotta sitten, 25 vuodeksi vankilaan.
Bailey oli syyllinen.
Se on selvää. Hän tappoi äitini.
Tuomari sanoi niin.
Isä Georges lähti oikeudesta pian sen jälkeen,
kun Ian Bailey tuomittiin poissaolevana 25 vuodeksi hänen tyttärensä murhasta.
Se oli tunteellinen hetki perheelle.
Tämä on ensimmäinen tuomio,
enkä ymmärrä, miten Irlanti voisi kieltäytyä luovuttamasta häntä.
Oikeuden on tapahduttava.
Tämä on eurooppalainen pidätysmääräys, ja sen mukaan olen syyllinen -
rouva Toscan du Plantierin murhaan ja pahoinpitelyyn.
Nyt minua syytetään murhasta ilman, että ranskalaiset olisivat kuulleet minua.
Asia ei jää tähän.
Vaikka minut luovutettaisiin ja päätyisin mätänemään vankilaan,
he olisivat onnistuneet vain tuomitsemaan syyttömän miehen -
rikoksesta, johon en liity.
LOKAKUU 2020 24 VUOTTA SOPHIEN MURHASTA
Pari tuntia sitten saimme uutisia korkeimman oikeuden päätöksestä,
jonka mukaan Baileyä ei voi luovuttaa Ranskaan 25 vuoden vankeusrangaistukseen.
Mitä seuraavaksi?
En tiedä.
Jos Bailey pääsee kuin koira veräjästä,
pidän huolen, että häkki heilahtaa vielä.
Hänet tuomittiin Ranskassa. En ymmärrä, miten hän on vapaalla jalalla Irlannissa.
Miten ihmeessä hän on vapaa?
Kirjoitan runoa, jota yritän opetella ulkoa.
Jos kirjoitan ja luen sitä toistuvasti, se jää lopulta mieleen.
Hän vanhenee ja hidastuu.
Hänellä on paljon huolia.
Hän on kantanut juttua mukanaan 30 vuotta.
Ja hän kantaa sitä, olipa hän syyllinen vai syytön.
Jos hän on syytön, häntä on vainottu 23 vuotta.
Hänen elämänsä ei ole normaalia. Häntä vältellään.
Hän tietää, etteivät ihmiset puhu hänelle.
Se ei ole oikein. Hänet on tuomittu hänen luonteensa takia.
Ehkä muualla Irlannissa naapurit olisivat raadelleet hänet,
ja hänen olisi pitänyt lähteä.
Se, että hän asuu samassa paikassa,
osoittaa, kuinka suvaitsevaisia hänen naapurinsa olivat murhankin jälkeen.
Se on valtava trauma yhteisölle.
Käyn torilla harvoin ilmiselvistä syistä.
Vaikka on kulunut 20 vuotta.
Voin hyvin. Kirjoitan uutta runoa.
Ei mene jakeluun,
miten tämä ihminen on aiheuttanut niin paljon tuskaa -
ja sen kuin -
jatkaa elämäänsä muina miehinä.
Kirjoitin tämän viime viikolla. Tämä on toinen luonnos.
Luulin kestäväni sen
Luulin nähneeni kaiken
Mutta jotain outoa tapahtui
Eikä kesto pitänyt
Olen nähnyt Baileyn ainakin kahdesti.
Hän tunnisti minut kerran.
Hän on vakuuttunut kertomuksestaan, mutta…
Minulta ei riitä yhtään empatiaa.
Kuin olisin katsonut tyhjyyteen,
en minnekään.
En ole saanut juttua pois mielestäni, koska lehdissä on jotain joka päivä.
Oikeudenkäyntejä ja valituksia tämän tästä.
Jutusta on tullut osa elämää.
Sääliksi käy Sophien isää ja äitiä.
Miten he elivät sen jälkeen?
Sophie oli vanhempiensa aarre.
Kaikki, mitä varten he elivät.
Minua vaivaa se, ettei Bailey ole tunnustanut.
Toteutuisiko oikeus sinusta, jos hän tunnustaisi?
Marguerite on varma syyllisyydestä.
Mutta toisiko se mielenrauhan?
Ei tyttären kuolemasta saa oikeutta.
Ei.
Se talo Irlannissa on ainoa paikka,
jossa kävin äitini kanssa ja käyn edelleen.
Kuin tapaisin äidin.
Joka kerta tuntuu kuin menisin hänen luokseen.
Ei onnistu.
Äiti on läsnä siinä talossa.
Onpa valkoisia rakeita.
Hän on hyvin läsnä.
Ian Bailey on vakuuttanut syyttömyyttään Sophien murhaan.
Viime lausunnoissaan Jules Thomas tuki hänen syyttömyyttään.
Huhtikuussa 2021 hän kertoi eronneensa Ian Baileystä.
Ranskan lain mukaan Bailey on tuomittu murhasta.
Hänellä olisi oikeus uudelleenkäsittelyyn.
Irlannin tuomioistuimet ovat hylänneet luovuttamispyynnön.
Ne eivät tunnusta Ranskan tuomiota.
Tekstitys: Tiina Valjanen