БРЕХНЯ
Як тебе звуть?
Джулієт.
Джульєт? Як Джульєтта з п'єси?
Так.
- Тут вона теж відома? - Так.
Звідки ти?
Я прийшла ззовні, з іншого бункера.
З якого?
Їх п'ятдесят.
П'ятдесят?
Так, цей сімнадцятий.
Найближчі – п'ятнадцятий, шістнадцятий і вісімнадцятий.
Ти здалеку прийшла?
- Не знаю. - Де було сонце?
Я не... Хто...
Хто ти?
Ні, зачекай!
Я не проти спілкуватися,
але ти мусиш мені хоч щось розказати.
Мене звуть Соло.
Соло?
Так.
Соло, а прізвище?
Просто Соло.
Бо я тут сам-один.
Тому я Соло.
Ніхто людей не проганяв.
Вони самі пішли.
День тоді був погожий.
Усі всміхались, а тоді здійнялася курява.
Мабуть, отрута на якийсь час відступила, а потім вернулася,
ще й у великій кількості, а тому всі загинули.
Люди на чистці вмирають за три хвилини.
Як вони витримали довше?
Не знаю. Як витримала ти?
На мені був скафандр і...
То тебе послали назовні, як Рона?
- Рон? Що за Рон? - Рон Такер.
Він відмовився від чистки.
Вважав, що назовні безпечно. І тому хотів вийти.
А коли вийшов, то відмовився чистити.
Просто... написав на брудній лінзі «брехня».
А далі зайшов за ріг і зник.
Через два дні на екрані хтось намалював слово «брехня» –
саме там, де з іншого боку писав він, і тоді почалися сутички.
Тому Рассел поставив мене сюди.
Рассел очолював IT. Я був його тінню.
І Рассел сказав:
«Хоч би що сталося,
нікого не пускай у сховище... нізащо».
Але чому всі вийшли?
Усі вважали, що зовні безпечно.
Бо він сказав, що там безпечно, і тому...
Бо ніхто не бачив його смерті.
Смерті не бачили.
Тому люди подумали, що, може, він усе ще живий.
І всі вийшли назовні?
Так.
Що?
Я відмовилася чистити.
Скафандр... Я мушу вернутись.
Чекай! Що?
ЗА СЕРІЄЮ КНИЖОК «БУНКЕР» Г'Ю ГОВІ
ТАЄМНИЦЯ БУНКЕРА
- Не чіпайте його! - Мамо...
Мамо! Іди додому!
Зі мною все буде добре! Усе буде добре!
Тедді!
Його підставили. Вони самі намалювали графіті.
Його не підставляли.
Малював він. І я казала йому, що пишаюся.
Унизу наш дім.
Це наші стіни, і ми будемо малювати на них, що захочемо.
Але тепер він у них.
Ми знаємо, чого ти боїшся, Евелін.
Ми знаємо, на що вони здатні.
Вони хочуть показово покарати кого-небудь з Механічного.
Але ми не дозволимо.
- Правда ж? - Ні.
- Правда? - Ні.
Ми не віддамо твого сина.
СЕРВЕРНА
Чому я тут?
Подумав, що варто почати зі Статуту.
Я пробувала все забути.
Особливо його.
СТАТУТ
Але дещо пам'ятаю.
«У разі проваленої чистки готуйтеся до війни».
І графіті.
Ти мусиш зупинити ці графіті.
Особливо ті, що підштовхують до повстання.
Або «героїзують
- людину, яка відмовилася від чистки». - «...від чистки».
Заарештував когось у зв'язку з графіті?
Одного чоловіка з Механічного.
Що він написав?
Те саме, що я бачив учора.
Джулієт жива.
Побачив через камеру?
Ні, донесли.
Більшість камер нижче 120-го не діє.
Мабуть, їм розказала Ніколс.
Як вона дізналася про камери?
Як я розумію, сама здогадалась.
Незвичайна була жінка.
Цілком поза моїм розумінням.
Я бачила її двічі.
Вона не схожа на людину, яка вийшла б добровільно.
Її піймали з реліктом червоного рівня.
З жорстким диском доповстанських часів.
Що на ньому було?
Окрім відео чистки 200-річної давності, яке Ніколс вивела на екран, –
не знаю. Я його знищив.
Вона сказала, що хоче вийти назовні?
- Вона б усе одно вийшла. - Та чи вона це казала?
Так, казала.
Коли заарештуєш за графіті вдруге,
нехай це буде хтось з Верху або з Середини.
Але за Статутом...
За Статутом треба винити Механічний, щоб об'єднати решту Бункера проти нього.
Я в курсі.
Але Джулієт...
виняткова.
До неї такого ще ніхто не робив.
Тому треба мислити за рамками Статуту.
Не кажу, що це легко.
Це буде наче
пробувати уявити колір, якого ти ніколи не бачив.
Але спробуй.
А ще відпусти затриманого чоловіка з Механічного.
Прояви милосердя.
А зараз, якщо ти не проти, я хочу звідси піти.
Джулієт подалася в 17-й бункер?
Так.
Вона там виживе?
Навряд.
Той бункер давно пустує.
Усі загинули до того, як я призначив тебе своєю тінню.
Чорт.
РОН ТАКЕР ЖИВИЙ
МИ ХОЧЕМО ВИЙТИ
Що з людьми, яких я наказав затримати?
Яким Ніколс могла показати щось на комп'ютерах.
Усім призначили медикаменти.
Сказали, що від тривоги.
А що ті двоє, які помагали Ніколс?
Патрік Кеннеді та Денні Блай.
В судовому ізоляторі.
- Уже на медикаментах? - Ні.
А що?
Не знаю, чому їх затягують так туго.
Усе.
Краще?
Знаєш, хто я?
Усі знають, хто ти, Сімс.
Батьки лякають тобою дітей, якщо ті не їдять броколі.
Діти мусять їсти броколі.
Я їм.
Тепер відпустиш?
Мені потрібно трошки більше.
Точно.
Що ще я можу вам дати?
Ви вже забрали Доріс.
Твою дружину?
Так, мою дружину, тупак.
У мене більше нічого забирати.
А я багато бачив.
І багато знаю.
Знаю, що все це брехня.
Може, зразу перейдемо до етапу, коли ти виколюєш мені око?
Не всі, хто щось знає, мусять умерти.
Можеш хоч на мить перестати говорити загадкову маячню
і нарешті пояснити, якого хріна я тут?
Є один препарат.
Який змушує забути.
Що забути?
Почнемо з того, що хочемо стерти ми.
Невелика доза подбає про кілька минулих тижнів.
А велика доза?
Можемо вернути тебе в часи, коли Доріс була жива.
Як це?
Що я робитиму... Блукатиму в її пошуках?
Ні. Якщо препарат справжній, хочу вернутися значно далі.
На двадцять два роки.
Коли я її ще не знав.
Краще зроби так. Буде простіше.
Нам це під силу.
Але спершу мусиш зробити нам послугу.
Краса, скажи?
Що це було?
Не знаю.
Я попросила вас зайти...
Ви вже завершили звіт про чистку шерифа Ніколс?
Майже.
Лишився ще один допит.
Міс Ніколс сказала, що хоче вийти?
Якщо вірити меру,
містерові Сімсу й чотирьом з п'яти рейдерів, які були там – так.
З п'ятим поговорю сьогодні.
То не буду вас затримувати.
Ваша честь...
у мене Синдром.
Сімс казав, для вас зробити виняток.
Я підтримую його рішення.
Нам пора прибрати стигму, яка несправедливо з'явилася через кілька...
дискримінаційних фраз у Пакті.
Існує теорія про те, що спричиняє Синдром.
Що це не хвороба крові й не дефіцит вітамінів,
а природна реакція людина на неприродне становище.
Люди не повинні жити під землею.
Ніхто з нас не проходив по прямій далі, ніж на 60 метрів.
Окрім Джулієт Ніколс.
Коли завершите звіт про її чистку...
принесіть його мені.
Гей!
Що таке?
Відкрий.
Що це?
Куряче рагу.
Непогане.
Хоча не знаю...
вже й не скажу, але колись мені смакувало.
Чорт.
- Що? - Нічого.
Просто... Ого, ти була дуже голодна.
Скафандра нема?
Я знайшла ремінці й таке всяке,
і три метри тканини, які збереглися.
Цього замало, щоб зробити скафандр. Але, безперечно, є ще й мій.
Я його нахрін порвала, тому нема.
Скафандри збирали виключно в Кімнаті С.
А матеріали для скафандрів – у Критичних запасах.
Але вони...
Під водою?
Надіюся, не намокли.
Даруй, що?
Надіюся, вони не...
Га?
- Я... - Ну,
я хотів... пожартувати.
Але давно я не жартував, вибач.
- Джулієт. - Що?
Чому ти не чистила?
- Бо сказала, що не буду. - Усі так кажуть.
Я зрозуміла, чому люди таки чистять скло.
Зараз...
Люди врешті-решт чистять скло, бо коли вони виходять назовні, то...
бачать красиве небо, красиві дерева,
траву і навіть квіти.
Тому відчувають, що треба.
Показати всім усередині, як там назовні.
Як красиво.
- Але ти не чистила. - Ні.
Ні, бо це тупа брехня.
Це брехня, бо я бачила запис однієї чистки,
на якій були такі істоти,
які рухалися по небу...
Птахи. Це птахи.
Так. І коли вийшла я, то побачила цих птахів.
І рухалися вони
так само, як птахи на записі чистки.
Ідентично.
І я зрозуміла, що бреше не екран у кафетерії,
а екран переді мною.
У шоломі.
- Не знаю, як їм це вдалося. - Дуже потужні комп'ютери.
Ага. Але все це була брехня.
Чому б я чистила?
І я відмовилася чистити.
І просто пішла.
Я йшла, і йшла,
і не знала, що врешті це приведе мене сюди.
- Цього я не знала. - Не могла знати.
Як ти вижив?
Усі загинули, а ти вижив. Як?
Якби не я, хто б охороняв сховище?
І давно ти тут? Як...
Ти сам, але в тебе є харчі...
Я просто виконую свою роботу. Не відчиняю дверей.
Не відчиняю.
- Ніколи? - Ні.
Хтось явно пробував туди зайти...
Я люблю читати, слухати музику...
Соло. Хочу тебе спитати.
Трупи в коридорі
не такі давні, як ті інші.
То...
Що сталося?
Я так і не знайшла їжі, тому дякую.
Це було дуже люб'язно.
Дякую.
Я не був люб'язний. Просто хотів, щоб ти з'їла їжу.
Чому?
Бо якщо ти з'їла їжу, значить, що ти справжня
і мені не ввижаєшся.
Тобі ввижаються люди?
Що... Ні, Соло.
Я...
Це ж тоді ви врятували дітей від того психа.
Як його звали?
Я його не називаю.
Ніби його не існувало.
Добре.
А це.
Жоден рейдер не зрівняється з вами на стрільбищі.
НАГОРОДА ЗА ВЛУЧНІСТЬ
Це точно.
Саме так, Реджі.
Саме так.
Мене потішив ваш візит, містере Сімс...
Зви мене Роб.
Ні, сер, не можу...
Вас точно не здивує, що рейдерів на пенсії повертають на службу
через надзвичайний стан.
Так і треба.
Така наша робота.
А от що може вас здивувати – ми посилаємо вас у Механічний.
У моєму віці?
Ми з вами маємо спільне минуле і вже виручали один одного.
Просите вернути борг.
Ви просили про п'ять хвилин наодинці з Арчі Брентом.
Я дав десять.
Скажіть, що в Механічний я ненадовго.
Там щось таке в повітрі.
Зовсім ненадовго.
Бос, ми так і не поговорили...
- Не маю часу. - Це... Це важливо.
Я попросив тебе з'ясувати, що задумала Ширлі.
А ти до неї приєднався.
Здивований, що я знаю?
Думав, я лише тебе просив за нею стежити?
Так, я...
Я був там, але... Тому нам і треба поговорити.
Дякую, що прийшли, Джин.
Іти сюди далеко.
Я все бачила! Я не брешу!
У розділі Пакту, в якому визначені обов'язки шерифа,
вказано, що до них належить подавати звіт Судовому
про кожну чистку.
Саме тому я вас сюди викликав.
Я не бачив шерифа Ніколс до затримання.
Але ви були присутні під час арешту?
Так.
На кукурудзяному полі?
Саме так.
І перш ніж кинутися тікати, що вона сказала?
Не спиться?
Так. Мабуть, переоцінив свою здатність спати після кави.
А ви?
Нервуюся.
Не думала, що ми отримаємо ще один шанс в лотереї батьківства,
але після чистки шерифа завтра проведуть додаткову
для попереднього кола кандидатів.
Чоловік твердить, що в нас вищі шанси.
Удачі вам.
Ми з Ріком так хочемо дитину,
але не знаємо, чи варто
за таких обставин.
Народження дитини – це завжди ризикована справа.
Люди, які садили ці дерева, так і не змогли під ними посидіти.
У вас є діти?
Ага.
І як це?
З нашою першою...
я почув її раніше, ніж побачив.
Приклавши вухо до живота дружини.
Місяцями думаєш, яка вона буде з себе.
Уявляєш її зовнішність, ходу, усмішки й плач.
А тоді ви нарешті зустрічаєтеся.
І вона ідеальна.
Піду, мабуть, спробую поспати.
Фібі Веллс.
Піт Ніколс.
- О, мої співчуття. - Усе гаразд.
- А я так говорила... - Ні.
Хоч якийсь позитив.
Надіюся, ви виграєте.
Дякую.
Я краще...
На добраніч.
Гей.
- Що? - О, чекай.
Я тут подумав.
Пожежники.
Ну? І що?
У них же шоломи. І костюми.
І балони з повітрям. Вони заходять у полум'я.
Ні.
Вони не створені для підтримки життя на поверхні. Ти що.
Як і скафандри для чистки.
Я б могла використати костюм пожежника.
Непогана думка.
Справді?
- Бо я сумнівався. - А де його взяти?
Спорядження пожежників зберігається в трьох місцях.
В Інженерному, на 70-му й на 23-му.
- Де саме на 23-му? - Біля Переробки.
- Окей. - Але є один момент.
Вибачте. Розумію, пізня година.
Щось сталося?
Ви просили показати вам звіт про чистку Ніколс
перед здачею.
Так терміново?
Я говорив з п'ятьма рейдерами, які затримували Ніколс.
Четверо заявило, що вона хотіла вийти.
Але не п'ятий?
П'ята... сказала, що була зайнята завданням.
І якщо інші чули, що вона хоче вийти, то значить, це правда.
Але ви сумніваєтесь.
Коли я вів її по сходах,
шериф Ніколс сказала, що цих слів не говорила.
Стоп. І ви кажете це лише зараз?
Я не знав, чи їй вірити.
Я хотів поговорити з рештою, але якщо свідки сумнівалися,
то перед чисткою Ніколс мало бути розслідування.
- Так пише... - У Пакті. Так.
Знаю.
- Я можу якось... - Ні.
Далі я сама.
Дякую, що довели до мого відома.
Добраніч.
Нокс.
Ширлі, розвертайся і йди додому.
- Віддай нам Тедді – і ми підемо. - Не віддамо.
Звідки ці громила?
- Громила? Ширл, це поліція. - У шоломах не поліція.
Я не дозволю просто забрати людину з-під варти!
- То відпусти його! - Волю Тедді!
Поліція. Назад!
Ми не такі!
Тепер ми такі!
Волю Тедді!
Послухайте, ми всі хочемо одного.
Вернути Тедді.
- Волю Тедді! - Послухайте...
- Звільніть його! - Ні!
Ти що робиш?
Заберіть його! Заберіть його.
- Куп! - Купер!
Спокійно.
- Куп, усе нормально. - Куп.
- Малий, спокійно. - Куп, ми тут.
Усе буде добре.
Куп.
- Куп. - Спокійно.
Тихо.
Малий.
Поможіть! Прошу!
ОДИН
ФІБІ ВЕЛЛЗ КОНФІДЕНЦІЙНО
ПРИЗНАЧЕНО ПОМАРАНЧЕВИЙ КОД БУНКЕРА
НЕ ПРИБИРАТИ КОНТРАЦЕПЦІЮ.
ПАЦІЄНТКА МУСИТЬ ВІРИТИ, ЩО КОНТРАЦЕПЦІЮ ПРИБРАЛИ.
Ніхто не знає виродка, який усе почав.
Він не був з Механічного.
А другий?
Був.
Народився і виріс у Механічному.
Террі Купер.
Добрішого хлопця не знайдеш.
Він просто...
Намагався зупинити бовдура із запалювальною бомбою.
Що вам потрібно?
Бос,
нам потрібно все.
Але найперше...
нам потрібні ви.
Дякую, що прийшла.
Тут безпечно: ні камер, чи слухачів.
Чому ти просто не дозволив учинити так, як ми хотіли?
Ми б забрали Тедді, і все було б добре.
Невже?
Ховала б його вічно?
Ми втратили Купера.
Не віриться.
Мені теж.
Та ну. Не травмуй ноги.
Хочеш щось ударити – удар мене.
Чорт.
Не думав, що ти вдариш.
І я не думала.
Ширл...
не тільки ти розлючена.
Не тільки ти втратила Джулс.
Не знаю, чи ми її втратили.
Минуло два дні.
Ми не знаємо, що вона побачила за пагорбом.
Може, вона десь там, жива.
Слухай, я...
Добре.
Я прагну правди не менше за тебе,
але твої методи її не дадуть.
А які дадуть?
Пам'ятаєш, як у дитинстві ми вивчали все внизу?
Пам'ятаєш стіну імен, яку ми знайшли?
Так.
Ми не знали, що вони значать.
Тепер я думаю, що знаю.
Якось на світанку
я вимкну екрани в кафетерії
для рутинної перевірки,
так само як і камери в управлінні шерифа.
Я відімкну шлюз,
і в тебе буде п'ять хвилин, щоб зайти за пагорб
і зникнути з очей, перш ніж я знов усе ввімкну.
Ти точно цього хочеш?
Коли я матиму скафандр?
У мене, як у голови IT, є свій.
Ми могли б його вшити.
Ти ж височезний.
Тому, мабуть, краще замовити для тебе спеціальний.
Скажу, що це для майбутньої тіні.
Зазвичай присилають команду для примірки,
але оскільки це має залишитися між нами,
я все зроблю сам.
Заміряю тебе.
Треба почати з рук.
Отак.
А записати не треба?
Ні.
Бернарде.
Що?
Можна спитати?
Я тобі допомогла?
З тобою єдиною я можу говорити.
Ти просто хочеш поговорити.
Ти не вимагаєш і не потребуєш моєї думки.
Вимагаю і потребую.
Але її ігноруєш.
Я казала тобі відпустити чоловіка, який малював графіті в Механічному.
Його відпустили.
Так, але лише після підпалу й стрілянини, яка забрала двоє життів.
- То був ти? - Ні.
Невже? Бо все за сценарієм зі Статуту.
Дати їм помститися,
щоб розбурхати в Бункері ненависть до Механічного,
потрібну, щоб придушити повстання.
То був не я.
Точно?
Я б тобі не брехав.
- Але ти брехав і раніше. - Коли?
Джулієт Ніколс не просилася вийти.
Ні.
Виміряв усе що треба?
Так.
То можеш іти.
Без скафандра не вертайся.
Соло.
Соло, ти мав рацію.
Усе під водою, але я доберуся.
Якщо пірну,
то спущуся на рівень нижче
і пройду по квартирах
у коридор,
але мушу змайструвати щось таке, що качатиме мені повітря.
А тобі доведеться за цим стежити, поки я буду під водою.
Соло.
Мені потрібна твоя допомога.
Я не вийду!
Але ти вже виходив.
Я знаю. Послухай...
Два трупи в коридорі...
Я не повинен відчиняти.
Ти дав мені їжу. Відчинив, щоб винести мені їжу.
- Так. - Так?
Я не відчиняю, поки ти тут.
Не хочу на тебе тиснути.
Не хочу знати, що тут сталося.
Я розумію.
Ти не хочеш про це говорити,
ти втратив усіх, кого знав.
Але я мушу вернутися.
Я мушу вернутися, розумієш?
І я знаю, що ти не повинен відчиняти...
- Така моя робота. - Але мені потрібна допомога.
Окей?
Поможи мені врятувати...
десять тисяч душ, Соло.
Десять тисяч душ.
Розумію, це не скасує того, що сталося тут,
але якщо я вернуся додому...
Якщо я зумію вернутися додому,
то ми не дамо повторитися такому деінде.
Але мені...
Ти мені потрібен.
Прошу.
Не можу.
«Рано чи пізно ми зайдемо».
РАНО ЧИ ПІЗНО МИ ЗАЙДЕМО
Ясно.
Розумію.
Я розумію.
Дякую за їжу, ще...
Ще побачимось.
Зачекай!
Що ти робитимеш?
Не знаю. Я...
Я щось придумаю.
Як почуваєтесь?
Хвилююся.
Переживаю.
Питаю, чи заніміло? Відчуваєте?
Вибачте.
Заніміло.
Добре.
Нема причин тривожитися.
Я закінчу – а ви й не помітите.
Докторе Ніколс.
Ми хотіли щиро вам подякувати.
І ми чудово розуміємо, що цей шанс з'явився лише тому,
що ваша дочка...
Дякую.
Надіюсь, у вас буде дочка.
Тепер ви можете зачати дитину.
Ні. Не рухайтесь.
Кілька швів, і ви вільні.
Не йди!
Я маю поганий вигляд?
Ні. Я просто...
Просто я уявляла тебе інакше.
Так далеко я ще не виходив.
Він такий великий. Тут...
Тут так просторо.
Хочеш побачити більше?
Так.
Добре. Куди хочеш піти?
Хочеш нагору?
Нагору?
Добре.
Ходімо.
Обережно.
Тихо.
- Усе нормально. - Не треба.
- Не треба! - Гей.
Я зробила тобі боляче? Усе нормально?
- Ні! Так! Типу. - О. Ні.
Це не твоя вина.
- Вибач. - Усе нормально.
Просто сядь.
Можемо посидіти.
Я буду тут.
Просто минуло стільки часу.
Знаю.
Ти справді тут.
Так.
Я тут.
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська