Жива?
Ми не на сто відсотків упевнені,
але верховик, який представився Бернардовою тінню,
прокрався вниз і сказав мені...
що востаннє Джулс бачили живою.
Де?
- На поверхні? - Не знаю.
Але це дає надію.
Хоч ви її не втрачали.
Багато хто заходить до мене й каже, що Джулієт жива.
Це скандують на сходах,
видряпують на стінах...
але ви перші, кому я щиро вірю.
У нас закінчилися рукавички. Я казав?
Медперсоналу не вистачає. Я не спав уже...
Докторе Ніколс, ми до вас у терміновій справі.
Я надаю медичну допомогу всім людям по цей бік барикади
в добу повстання.
Що може бути ще нагальніше?
Війна.
Усе, забрала.
Ходімо.
- Це мій ланчбокс. - Джиммі.
Що?
- Усе нормально? - Так.
Просто давно тут не був.
Коли я був тут, то востаннє бачив маму.
Його місце тут.
Я пам'ятаю...
Вони стояли...
там.
Вони були молодші за мене.
За мене нинішнього.
Я так постарів.
Стільки часу минуло.
Мама сказала сісти за стіл обідати...
ніби... це звичайнісінький день.
Ти єдина дитина?
У тебе були сестри чи брати?
- Ні. - Тут є інші скафандри?
Якщо в тебе був дитячий, то він міг би мені підійти.
Ні, для мене скафандра не було, але цей був у тата,
і мамі теж такий зробили, але я його не бачу.
Джиммі.
Нам пора.
Можна я трошки тут побуду?
Трошечки?
Мені вже треба йти.
Знаю.
«Запобіжна процедура».
- Це далеко? - Отрута тебе вб'є,
- не встигнеш і кроку... - Просто цікаво.
- Це недалеко, але... - Гей!
Що?
- Мусиш це побачити. - Мені вже пора.
Ні! Тому й мусиш побачити.
Те, що я покажу, можливо, єдиний шанс урятувати твій бункер.
За мною!
Швидко!
Чорт.
НЕБЕЗПЕКА!
ПРОХІД ЗАБОРОНЕНО ЗА ПОРУШЕННЯ ВАС БУДЕ ПОКАРАНО
А от і Синьокартковий.
Покажеш іще раз?
Добре. Нате.
«Лукас». Так.
- Підеш зі мною. - Ні, мені треба на Верх.
Ширлі сказала знайти Лукаса й замкнути в камері.
- Ви й не уявляєте... - Ймовірно.
Але мені байдуже.
Підеш сам чи тебе волочити?
Просто...
Значить волочити.
Сучий син.
Чорт, вибачте.
Усе нормально?
Усе добре.
Що це таке?
План, який ми всіляко відкладали.
- Які ще «ми»? Я його не бачила. - Ніхто не бачив.
По коридорах возять порох, тому хтось таки бачив.
Вони знають тільки те, що треба. Далеко не все.
У цій кімнаті я зібрав тих, кому довіряю.
Який план?
План ризикований.
Шанси на успіх малі.
Не найкращий початок.
Але в теперішній ситуації
шанси на довготривале виживання не набагато вищі.
Запаси закінчуються.
Це лише питання часу, коли в нас відберуть ферму,
тому зараз або ніколи.
Коли все починалося, я б такого не сказав, але ми повинні розуміти,
чи готові ризикнути всім.
У якому сенсі «всім»?
Використати наш єдиний важіль впливу.
Через годину я очолю групу, яка штурмуватиме барикаду.
Ширлі поведе другу хвилю.
Але наша мета – не перемога на барикаді.
- То що ми... - А...
А стримування рейдерів не менше трьох годин.
Чому саме трьох?
ПЛАН ГЕНЕРАТОРА ПОРОХ – БОЧКИ
Бо саме стільки треба, щоб підготувати генератор до вибуху.
- Ти збираєшся підірвати генератор? - Якщо не отримаємо бажане.
Якщо ти не отримаєш бажане, то всіх уб'єш?
- Нікого вбивати ми не будемо. - Що хочете ви, шериф?
- Хочу знати правду. - Нам її не розкажуть.
Якщо ми їх не змусимо.
Три години.
Цього вистачить.
Але план не виходить за межі майстерні,
бо якщо хтось з Верху дізнається, усе це буде даремно.
Я піду з першою хвилею.
Упіймались.
ПРИБИРАЛЬНИЙ
Пошли рейдерів на штурм барикад, заарештуй повстанців
і захисти генераторну – негайно.
- Скількох послати? - Усіх.
Бігом!
ЗА СЕРІЄЮ КНИЖОК «БУНКЕР» Г'Ю ГОВІ
ТАЄМНИЦЯ БУНКЕРА
Що за фігня?
Не знаю.
Що за чорт?
Пішли!
Курва.
- Тікай! - Що?
Стій...
Зупиніться! Ви не розумієте!
Швидко, сюди.
- Десь тут. - Окей.
- Як їх урятувати. Це... - Що?
Тобі це чути не можна. Іди.
- Що? - Без Пащі!
- Не зви мене Пащею! - Ти замала.
- Не смій мене так звати! - Усе нормально.
Усе нормально.
Як тебе називати?
Мама назвала мене Гоуп.
Гоуп? Чудово. Чудове ім'я. Гоуп.
Повернись у сховище, а ми скоро підійдемо, обіцяю.
Згода?
Вибач.
Джиммі.
Дивись. Тут написано: «Запобіжна процедура».
Я чув, як батьки про це шепотілись.
Вона могла всіх убити.
Але того ранку батьки зрозуміли, як її зупинити.
- І якщо й ти розберешся... - Окей.
...якщо все з'ясуєш, то врятуєш свій бункер від загибелі.
Пам'ятаю, що мама не вернулась,
а тоді... не знаю, що зробили батьки, але це подіяло.
- Що? - Мама й тато врятували людей.
Люди, які вийшли назовні, не вмерли.
Принаймні спершу.
Джулієт, вони не вмерли.
І ти вважаєш, що те, що зробили вони, врятує мій бункер?
- Так! - Добре.
- Десь тут. Просто... - Добре.
Я...
Я не знаю, що шукаю. Просто...
Стоп. Щоб усе вдалося, ти мусиш пригадати.
- Спробуй. - Добре.
Вони йдуть!
- Ідіть. Тікайте звідси. - Чорт.
- Вони внизу? - Так.
Ти зі мною?
Завжди.
То погнали!
- Тихо. - Усе обшукати!
- Ти в порядку? Вибач. - Так.
Пол, що там?
Знайдіть його!
Вони вже йдуть.
Пол Біллінґс, вас заарештовано за порушення Статуту Пакту 11-24 Дельта:
нехтування обов'язками з метою підбурення мас.
Зачекайте. Тут же дитина.
Нічого особистого, Пол.
Я виконую обов'язок,
як ти мене вчив.
Кетлін.
Кетлін!
Дуже незручний момент.
Краще зупинись і зачекай маму...
Ходімо.
Відновити радіозв'язок.
Виконую.
Ви в порядку?
Так.
Вдалося знайти Лукаса Кайла?
Поки що ні.
Ми обрали не ту сторону?
Доставивши повідомлення Біллінґса?
Можливо.
Якщо Бернард дізнається,
то чистка на очах у сина –
це найм'якше покарання, яке нам запропонують.
Може, повідомлення все змінить.
Хай там як, пора.
Ти знайдеш, як потрапити у сховище, а я заберу сина.
Пам'ятаю сховище. Пам'ятаю, як батьки сказали Соло мене туди відвести.
- Він мене туди завів. - Так.
Тоді через кілька днів пролунали вибухи,
а ще постріли, а потім шериф
привів мого батька назад, але мами з ним не було.
Але тато...
тато сказав йому, що виходити на поверхню безпечно.
Сказав, що вони щось зробили, що це стало безпечно.
Але шериф...
Він прагнув правди.
І тому тато сказав йому прав...
Це труба.
Запобіжник – це труба.
Що?
- Треба її знайти. - Добре.
Ви тут задля вашої безпеки й безпеки Бункера.
За спокій ми відплатимо добротою.
- За насильство... - Завалися на хрін!
Гей!
Не чіпайте його!
Боляче?
Тедді.
- Ти в порядку? - Аякже. Сам глянь.
Сильний малий.
Мама тобою пишається.
Ми за тебе переживали.
Ти дав Ренді по яйцях?
Мені треба було на Верх.
Нащо?
Не розкажеш, що знайшов унизу?
Не переймайся, бо це вже неважливо.
- Розкажи... - Неважливо.
Просто...
Коханий.
Що з нами зроблять?
- Не переживай і бережи Клер. - Біллінґс.
- Гей! - Усе буде добре!
Екран бреше!
Усе це маячня. Ви ж знаєте?
Правда?
Цей екран!
Суцільна брехня!
Я сам бачив!
Як і дехто з вас.
Мені показала Ніколс.
Вона хотіла всім показати правду.
Чекайте.
Я теж бачила.
Спалах блакитного й зеленого.
Коли вимкнули струм, щоб полагодити генератор.
Зовні безпечно.
Джулієт Ніколс жива!
Джулієт жива!
Мер Голланд дав вказівку розсадити їх в окремі камери.
Ні. Мер Голланд каже: «Дякую.
Бункер вдячний за вашу співпрацю».
Ти, Вок?
Це був єдиний шанс.
Ви двоє вільні.
Не наближайся до мене.
Я нікуди не піду.
Мені треба з ним побачитись.
Для вас він точно знайде час.
Надіюся, він пошле тебе на чистку.
Усі в цьому відстійнику знають, що Джулієт жива.
Зовні безпечно, ви ж знаєте.
- Я сам бачив. - Дорогу.
Стояти.
Якщо не віднести вашого колегу в Медичний,
то він умре на сходах.
Док, у нас накази.
Усе окей, Ден. Далі я.
Джин, мені строго наказали нікого не випускати.
- поки зі мною не зв'яжуться... - Знайшли порох.
- І багато. - Чорт. Проходьте!
Ходімо.
На якому рівні? Де?
У Механічному. Він скрізь.
Прийняв.
Їм треба було її заблокувати. Якось її перекрити.
Але вони боялися,
- що щось піде не так. - Нащо? Нащо її перекривати?
Бо в ній отрута.
Достатньо отрути, щоб усіх убити. Усі десять тисяч душ.
Треба знайти мапу бункера.
Так. Труба тягнеться ззовні.
- Ось. - Чекай.
Тут.
- Там. - Там.
ВЕРХНІЙ БУНКЕР
- Тут! - Рівень 14.
Там працювала мама.
- То що, ходімо? - Бігом.
Чисто.
Давай ще раз.
Добре, дивись.
ЗВУКИ ПРИРОДИ
ДВАНАДЦЯТЬ ЗАПИСІВ ПРИРОДИ
Ще раз.
Бенні, йди сюди. Скуштуй.
Мм.
Після вас.
Як я розумію, ваша колишня дружина не хоче мати з вами нічого спільного.
Принаймні ви на волі, на відміну від інших.
Хочете випити?
Ні, дякую.
Маємо кілька хвилин, перш ніж надійде підтвердження,
що генератор у безпеці.
Сідайте.
Зупинимося тут.
Ви йдіть нагору.
Скажеш, якщо хтось ітиме вниз.
За мною.
Розслабтеся.
Мені скажуть, коли все вирішиться.
То про що ви хотіли поговорити?
Хотіла розповісти вам про генератор.
Невже кожна розмова про Механічний
починається й завершується генератором?
Це ще не кінець.
Іди глянь, чи вгамувалися повстанці в кафетерії.
І глянь, чи є якась їжа.
Точно самі впораєтесь?
Ці виродки ніде не дінуться.
Нагорі чисто. Готовий?
Ще й як.
Я в цьому задихаюсь.
Гляну, чи ніхто не піднімається.
Що таке?
Що сталось?
Зник.
Таймер.
Як?
Не знаю, але тут його нема.
Гей!
Так?
Повідом, що все в порядку.
Вони не під'єднали бомбу.
Слава Засновникам.
Слухай, будьмо обережні.
Без пострілів та іскор. Ясно?
Добре!
Це Ден.
Зв'яжіться з Бернардом. Бомба не під'єднана.
Генератор дуже шумить.
Тому поряд постійно доводиться кричати.
За роки працівники виробили систему жестів,
переважно однією рукою.
Система дуже розвинулась. Нею можна вести розмови.
Дітей я теж їй навчила.
Тому в майстерні, коли ви вважали, що бачите на камері
все, про що ми говоримо...
Досить.
...ми вели геть іншу розмову.
За нами стежать.
Добре...
Ми отримали повідомлення.
Що ви робите?
Якщо вона жива, віддай це їй.
Скажи, що я її люблю.
Скажи їй не припиняти боротьбу.
І завжди бути собою.
Бо все своє життя...
усе життя...
вона була ідеальна...
така, як вона є.
Док, дозвольте мені.
Ні в якому разі.
Іди.
- Не можу. - Гей...
Іди.
Моя помилка була в тому, що я поставила власні бажання
над потребами мого рідного Механічного.
Проте цю помилку я надіюся спокутувати...
через п'ять, чотири, три,
дві, одну.
Бомбу нейтралізовано.
Ми зайшли раніше, ніж її під'єднали.
Чорт.
Ого, це було драматично.
Що це було?
Наприкінці вашого відліку
мав вимкнутися струм?
Що мало статись?
Що це було?
Щось за межами бункера.
Здається, пролунало з...
Ага.
- Час збігає. - Що?
Мусиш вертатися додому.
Зараза.
Що ви зробили?
Не лише я.
Усі ми.
УПРАВЛІННЯ ШЕРИФА
Кидай. Негайно!
Починаймо!
За мною!
Як це нема?
Сходи між 92 і 90.
Їх більше нема.
Скільки рейдерів застрягло нижче місця вибуху?
Ви сказали послати всіх.
Вперед!
Розкажіть правду!
Кет!
- Кет, ти в порядку? - Ми в порядку.
Добре. Треба йти.
- Розкажіть правду! - Це все брехня.
Скажіть правду.
Треба захистити ІТ.
Вище рівня вибуху всі або тримають позиції,
або їх покидають.
Спробую знайти рейдерів. Може, Сімса?
Іди. Іди!
Бігом!
- Бернарде. - Де ти був?
- Мовчіть і слухайте. - Що?
Часу обмаль.
Вдайте, що ми ведемо серйозну розмову.
Просто слухайте. Нічого не кажіть.
Бо якщо він почує, ми трупи.
Я розшифрував код.
Це правда.
Тому Медовз відмовилася від посади тіні.
І тому йду я.
Бос.
Бернарде. Бернарде!
Що тобі сказав Лукас Кайл?
Привіт, Роб.
Що він сказав?
Слухай.
Ще хочеш бути моєю тінню?
Що?
Посада твоя.
Ти моя тінь.
Код 552039.
Удачі, Роберте.
Ти був дуже вірний...
до якогось часу.
- Подаси стрічку? - Угу.
Вона в шухляді.
Допоможете мені заклеїти скафандр.
Тож...
Ні, ні.
Чорт!
- Чорт! - Ми його залатаємо. Можна...
Як ти його залатаєш? Це ж, мабуть, через тебе він і понищився.
- Чому через мене? Я не... - Бо ти Паща.
Замовкніть! Досить!
Через неї загинули наші батьки.
- Не через неї! - Через неї.
Вона про це не просила. Як і ви.
Хочеш злитися?
Злися на вилупків, які це місце збудували й нас у нього запроторили!
Не на нас.
Не на неї.
Усі ми просто хочемо вижити.
Але це можливо лише за умови, що ми довіряємо іншим людям,
які застрягли з нами в одному гівні.
Ти не застрягла. Ти нас покидаєш.
Авжеж покидаю. Я вертаюся додому.
Бо недалеко звідси
люди, яких я люблю, прямо зараз убивають одні одних.
З тими людьми застрягла я.
Це мої друзі. Моя родина. Мій тато.
Глянь, що в тебе є.
У тебе є Рік.
І Бенні.
І Тесс.
А ще Гоуп.
Не Паща чи ще якесь огидне прізвисько.
Хочете сердитись? То сердьтеся, але сердьтеся разом,
а не одне на одного.
Ото й усе.
Ви єдині вижили.
То знайдіть спільну мову.
І це потрібно зробити прямо, курва, зараз.
Потрібен інший скафандр.
Не знаю, чи він цілий, але мушу спробувати. Джиммі...
Де Джиммі?
Ні.
Він зник.
- Коли ти розсердилася, Джиммі... - Пішов.
Він...
- Ти вернувся. - Так.
Усе нормально?
Я в порядку.
Що там діється?
Я чула крики. Кімнату аж трясло.
Це все дурниці.
Лукасе, що таке? Що сталось?
Мамо, все гаразд, усе...
Усе нормально.
Зробив те, що треба?
Виявилося, що нічого не треба.
Ні.
Я промию рану.
Вок.
- Де Бернард? - Утік після вибуху.
Майже всі втекли.
Відділ ІТ наш.
Я знала.
Не розказуй.
Глибоко в душі я знала.
- Що там таке? - Ходімо назовні!
Вони спробують вийти.
Пропустіть!
З дороги! Чорт!
Джиммі!
Чорт.
Хвильку.
- Так. - Так.
Що ти робиш? Що...
Шолом герметичний,
а на зап'ястя я наклав якісну стрічку.
Подумав, якщо всередину не затече вода і я не втону, то він підійде.
Так і сталось.
Тому можеш повернутися туди в ньому.
- Ні. - Добре.
Гей... Дякую.
Дякую.
- Треба йти. - Так.
Добре.
Мій перший спогад –
мені близько двох років,
і я лежу в ліжку біля тебе і граюся твоїми руками.
Вони були такі великі.
Чому ти про це згадав?
Не знаю.
Місіс Кайл, вибачте, що так вриваюсь,
але маю запитання до вашого сина.
Що ти, в біса, сказав Бернардові?
Містере Голланд. Як ситуація?
Що нам робити?
- Ми маємо право знати. - Скажіть правду.
Скажіть нам правду, містере...
Ану вийшли.
Геть!
Не ти.
Джулієт, надівай скафандр.
Ага.
Підійде?
Так, чудово.
Дякую.
Добре.
Так.
Усе добре.
Зачекай.
Ти ж вернешся?
Ні, я...
Якщо чесно, я не знаю, що буде, коли я вийду,
тому не брехатиму.
Добре?
Ти не винна в тому, що сталося з батьками. Ти ж знаєш?
Ти сильна, розумна й здібна.
Ясно?
З тобою все буде добре.
З усіма вами.
Ідіть. Краще вам не бути тут, коли ми відкриємо шлюз.
Так.
Тепер ти його тінь?
Так.
Він дав тобі ключ?
Дав.
Можете, будь ласка, сховати пістолет?
- Не можу. - Усе гаразд.
Бачиш, Бернард помилився, бо думав,
що ключ не світиться, а значить, усе нормально.
Та це не так.
Він не засвітився, бо це кінець.
Кінець чого?
Повстання?
Ні.
Тоді чого?
Про що ти говориш?
Я не можу сказати.
І не скажу.
Ти можеш убити й мене, і мою матір.
Це неважливо.
Іди.
Іди в сховище.
Переглянь Спадщину, поки ще є час.
Ти сам усе зрозумієш.
Код 55...
Я знаю триклятий код.
Так.
- Так. - Слухай,
я чув, що ти сказала, але...
ти ж вернешся, правда?
Я обов'язково пробуватиму.
Не пускайте їх!
Не пускайте!
За мною!
Тедді! Несіть оце!
Давайте!
Спокійно. Пропустіть, будь ласка.
Бернарде.
Ти нам потрібний.
Не знаю, що ти задумав, але виходь.
Ти мусиш розказати людям правду.
Біллінґс!
- Пропустіть! - Розкажи правду.
Це нескладне завдання.
- Раджу відійти. - Прошу. Хвилинку.
Поговоримо з ним, вислухаємо. Бернарде, прошу.
Заберіть його.
Відчини... Ні! Чекайте. Вислухайте його. Дайте йому шанс розказати.
Кеннеді, послухай!
Дайте йому розказати. Прошу!
Не виходьте назовні. Серйозно!
Несіть таран!
Швидко! Сюди!
Ми вийдемо на поверхню. На поверхню.
- З дороги! - Чекайте!
Це що...
Хто ж іще.
Це вона.
Вона жива.
Джулієт жива!
НЕБЕЗПЕЧНО НЕ ВИХОДЬТЕ
Чорт!
Представтеся.
Я Роберт Сімс.
Чоловік Каміл.
Батько Ентоні.
Чому ви тут?
Я хочу врятувати Бункер.
Як і я.
Пане суддя Сімс, прошу вас з сином вийти зі сховища.
Каміл може залишитись.
Гей!
Ти в мене стрілятимеш?
Чому ти прийшла?
Щоб завадити людям вийти.
Через тебе всі й хочуть вийти.
Якби ти хотів, то вже б мене вбив.
- Бернарде, чому ти тут? - Хочу вийти назовні.
Щоб на секунду відчути себе вільним.
А пістолет нащо?
На кінець.
Якщо біль буде нестерпний.
У твоїх спробах їх урятувати нема сенсу.
Це не у твоїх руках. І ніколи не було.
Ні в моїх. Ні в чиїх.
Через отруту в трубі?
- Ти про це знаєш? - Ще і як.
Але не знаю, хто це робить і чому.
Я знаю хто, але не знаю чому, та мені й начхати.
Після всіх моїх старань і жертв з'ясувати, що все це не має значення.
Ще й назвали
- «Запобіжною процедурою». - Процедурою. Так.
Такий невинний термін
на позначення можливості в будь-яку мить нас убити.
Необов'язково.
В сенсі?
Послухай...
Я знайшла спосіб.
- Ні, ні. - Не заходь.
Ти згориш живцем.
Ні!
Лягай!
І досі змушують перевіряти надворі?
Червоне хоч буває?
Ні.
- Привіт. - Привіт.
Гелен?
Ми справді будемо вдавати,
що не знаємо, як хто виглядає?
Мабуть, ні.
Що ж, пропоную зразу закрити цю тему.
Де ти був, коли це сталось?
- На засіданні... - У той день було засідання?
Саме так. Служив добрим людям п'ятнадцятого округу Джорджії.
А ти де була?
Я... була на роботі...
Я мав би завершити? Бо я не знаю.
Я... Це погано?
У... якійсь редакції.
Журна... Е-е, «Пост».
Боже, точно «Пост».
Ти все ще в «Пост»?
- Я... - Ти справді не ґуґлив?
А це так погано?
Ого.
Я знаю, що ти вперше обрався конгресменом.
Ну, це зрозуміло з мого віку й значка з прапорцем.
Представляєш, як ти сказав, п'ятнадцятий округ Джорджії.
Рішучий 15-й.
І оскільки в наш час в уряд не потрапиш без військового досвіду,
то після здобуття ступеня інженера в Університеті Джорджії,
ти служив у армії.
Ну, типу.
Типу?
Інженерний корпус – це не тягати на хребті M-16
по пустелі.
Дякую.
Треба міняти тему,
бо почну хвалитися, що ми зробили в Новому Орлеані.
Як невимушено ти про це згадав.
Знаєш когось, кого зачепило?
- Брудна бомба? - Ага.
Ні. А ти?
Ні. Але дядько Тайлер роками просторікував про Іран
і сприйняв це особисто.
Але...
тільки моя сестра живе у Вашинґтоні. І тоді була не вдома.
Власне...
саме про брудну бомбу я й хотіла з тобою поговорити.
Щось мені здається, що лише я вважав це побаченням.
«Побаченням»?
Знаю, так уже не говорять.
Хіба що 95-річні.
Мабуть, і так би не склалось.
Я Бульдог. Ти Качка.
Я ж правильно запам'ятав:
- Орегонський університет? - Я думала, що ти не ґуґлив.
Для протоколу – я втік від відповіді.
Тоді зразу до головного.
Я тут через людей, на яких ти працюєш,
і мова про громадян цієї країни,
а не тіньових мерзотників, які оплачують кампанії.
Я вважаю, що люди мають право знати, чи планується
удар по Ірану у відповідь,
незалежно від того, чи справді проти США було застосовано
радіологічну зброю.
Питання до тебе.
Що думаєш?
Думаю, що краще я піду.
На.
Це подарунок чи...
- Так мене виховали. - Щось із рідного штату?
Не персик.
Ні, просто дрібничка, яку я спонтанно купив у магазині
на розі мого будинку.
на все добре.
Рахунок, будь ласка.
Дякую.
PEZ КОНТЕЙНЕР ДЛЯ ЦУКЕРОК
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська