Po téměř 20 letech míru Sicílií otřásá nová válka mezi mafií.
Počet obětí stoupá na pět.
Všechny oběti měly spojitost s gangem skrývajícího se Mariana Sura.
Podezření padá na šéfy Komise devíti rodin.
Vyšetřovatelé uvedli, že v následujících hodinách může dojít k dalším vraždám.
To byly nejnovější zprávy. A teď na rádiu Ulna zpátky k muzice.
Tohle je Iosonouncane a jeho „Stormi“.
Hej, šéfe! Natankuješ mi za 20 eur?
Řekni mi, kde je Suro.
Tak naposledy, kde je Mariano Suro?
Budeš mluvit? Kývni hlavou.
Řekni, kde je, nebo tě pustíme!
Kde je?
Myslím, že to znamená ne.
Kde je Mariano Suro?
Řekni mi, kde je Mariano Suro!
-Zabij mě! -Co?
-Zabij mě! -Mám tě zabít?
Jasně.
Co to děláš?
Jo, sakra!
Zabij mě!
GRÁZL
Kde je Priscilla a dítě?
Je pryč.
Nevím, kde je.
Kde je Marianuccio?
Vzala ho.
Prosím. Nezabíjejte mě.
Cílem bylo najít Sura,
ne takovej masakr.
-Žádnej z jeho nohsledů nic neřekl. -Protože nikdo neví, kde je.
Palàmita to ví.
Problém je, že Palàmita je v nemocnici.
Done Lillo!
-Čemu vděčíme za tu čest? -Mimì Starnace.
-Kdo? Zedník? -Znáš ho?
To on postavil Surovi bunkr.
Co je, kurva? Hajzlové!
Ví, kde je Suro.
Vyndejte mu roubík.
Hezky si teď popovídáme.
Ty a já.
Mario, vypni to!
Co? Chceš ho zmasakrovat?
Rozřezat ho?
-Nevyslýcháme ho? -Jo, ale ne takhle.
Na co myslíš? Tak se to nedělá! No tak. Vypadni.
Vypadněte!
Jak říkával don Salvatore: „Vypadněte.“
Bože, odpusť mi mé hříchy.
Zhřešil jsem proti Tobě,
kterého bych měl milovat nade vše.
Palàmito, musíme si pohnout. Jsi na řadě.
NOVÁ VÁLKA MAFIE
Hned nás zaveď k Surovi.
Musíme akci „Lupara bianca“ provést co nejdřív.
Je vám lépe? Zvládnete to?
-Jen potřebuju vytáhnout stehy. -Dobře.
Musíme jet, než tě vezmou zpátky do vězení.
Tam tě neochráním.
Takže Bílý žralok,
ten, co nepřežije v zajetí,
ten, co se pořád jenom toulá,
ten, co neustále mění domov,
se rozhodl zůstat na pěkným místě.
Kdo mu pomáhal
postavit ten fajnovej bunkr?
Emidio Starnace.
Známej taky jako „Zedník Mimì“.
Zapálíš si se mnou?
Ty...
Kdo kurva jsi?
Já? Nikdo.
Nejsem nikdo.
Nikdo mě nezná.
To ty jsi slavnej.
Byl jsi všude v novinách.
„Zedník Cosy Nostry.“
Ten, co postavil bunkr donu Peppinu Sgalambrovi.
Bunkr se spoustou tunelů a tajných místností,
podzemních hal a únikových východů.
Jsi vážně zedník?
Jsi přece... ty jsi architekt.
Inženýr.
Poslyš,
jsi umělec.
Jenže jsi němej.
Nemluvíš. Ani slovo.
Zamysleme se nad budoucností.
Kde se Mimì Starnace vidí za deset let?
Co budeš dělat? Představ si svou budoucnost.
Pořád kopeš v podzemí?
Všude červi a brouci?
Vlhkost ti proniká až do morku kostí. Proč?
Svoje veledílo jsi už dokončil. Bunkr dona Peppina Sgalambra.
Zasloužíš si peníze, balík peněz.
A s tím balíkem
konečně odjedeš na slunečnou pláž a užiješ si života.
Chceš napít?
Zajdu si pro vodu.
Maršálko, promiňte. Můžete na chvíli ven?
-Co se děje? -Nic se neděje.
Přišli jsme vězně odvézt zpět do věznice.
Co? Teď?
Palàmita Cataldo Silvio Maria.
-Kdo o tom rozhodl? -Je to v zatykači.
Omluvte nás...
-Ne, počkejte. -Promiňte.
Nemůžete ho odvézt.
Vězeň se ještě úplně nezotavil.
-Doktor podepsal dokumenty. -Zástupkyně...
-Pořád má stehy. -Vytáhnou mu je ve vězení.
Promiňte, situace je nesmírně vážná.
Vy o tom nerozhodujete.
Jsem zodpovědná za jeho bezpečí.
Maršálko, jen děláme svou práci. Pusťte nás dovnitř.
Hej! Nesahejte na mě!
Poradkyně! Co se stalo?
Bože. On krvácí.
Vidíte? Říkala jsem, že se nezotavil.
Scotellarová, během války s mafií nemůžeme dohlížet na převoz vězňů.
Nedělá to vězeňská policie?
Není to jen vězeň. Palàmita je možný cíl.
Se vší úctou, vězeňské policii nevěřím.
Proč? Máte nějaké zprávy? Chce mluvit, nebo ne?
Takže?
Jste osina v zadku jako váš bratr, víte?
Mám i své nedostatky, veliteli.
-Můžu vám dát nanejvýš dva strážníky. -Stačí mi jeden.
Podcenil jsem tě, Mimì.
Na peníze a pohodovej život kašleš.
Boj proti přírodě v naprosté izolaci.
Výstavba měst na místech, kde bývaly jen bažiny a bláto.
Bláto a bažiny. To máš rád.
To tě zajímá.
A taky tě zajímají...
tajemství.
Ty jedinej víš, kde se tvoje práce nachází.
Přiznávám, že v tom všem je krása.
Ale říkám si, proč vytvářet krásný věci,
když se o nich nikdo nedozví?
Jaká by byla Devátá,
kdyby ji Beethoven napsal jen pro sebe?
Co kdyby ji hrál na záchodě,
aniž by ji někdo slyšel nebo zapsal do not?
Proč? Jakej to má smysl?
Chci ti něco navrhnout.
Řekneš nám, kde má Suro bunkr,
a celej svět se dozví o tvým umění,
tvé naprosté brilantnosti.
Co na to říkáš?
Hej! Co to kurva děláš?
-Vypadá to dobře. -Krůček po krůčku.
-Určitě nechceš... -Určitě.
Už to skoro mám.
Pojď sem na chvilku.
Mluvil?
Skoro. Pracuju na tom.
„Pracuju na tom.“
Tak půjdeme pro Palàmitu.
Ale ten je v nemocnici.
Zítra v devět ráno ho budou převážet.
Kdyby neměl stehy, tak by ho převezli už dneska.
Řekli jsme, že pro Palàmitu nepůjdeme.
-Protože je v nemocnici. -Zítra už nebude.
Ví, kde je můj otec.
Zaútočíme na dodávku během převozu.
Budou tam dva policajti ze speciální jednotky. Mám to od zdroje.
Brnkačka.
Jdeme, chlapi. Hej! Jdeme.
Jasně, zaútočíme na státní dodávku!
Ano, pane. Zaútočíme na státní dodávku!
Proč ne?
Protože ti dva chudáci jen dělají svou práci.
Mají minimální mzdu a my je zastřelíme?
Já nevím.
To jen přitáhne nechtěnou pozornost.
Je velká šance, že to nevyjde.
Nemůže to vyjít!
Co když někdo vystřelí a omylem zasáhne Palàmitu?
Kdo nám řekne, kde se Suro skrývá?
Co když se zraní někdo z nás?
Já tu zodpovědnost neponesu!
Proč bys ji měl nést?
Říkám, abychom šli pro Palàmitu.
Každej jeden hlas. Korintská demokracie a tak.
Dejte mi čas do zítřejšího rána.
Když to ze Zedníka do devíti dostanu,
tak se na Palàmitu vykašleme.
Dobře?
Mimì, možná to nechápeš.
Když nebudeš mluvit, hodně lidí umře.
Vím, že už jich hodně umřelo,
ale tihle lidi jsou nevinní.
Tohle se jich netýká.
Jsou to lidi...
Na kterých mi záleží.
Řekni mi, co mám dělat.
Chlap chlapovi.
Padnu na kolena.
Prosím tě.
Snažně tě prosím.
Řekni mi, kde je Suro, prosím.
POHOTOVOST - VCHOD
Dost, kurva. Dost.
Čas vypršel.
Nakrmili jste kosatky?
Urychleně potřebujeme uklízeče k nádrži kosatek.
Tak co, Mimì?
Co říkáš?
Ani slovo, kurva!
Dolů!
Tady.
Prosím!
Níž!
Kurva!
-Luvi, konečně! -Když to neberu, znamená to, že nemůžu.
-Co se sakra děje? -Ne, vlastně jsem se chtěl omluvit.
Za co?
-Za Casův verdikt. -Co je to za případ?
Ten chlap, co strčil mrtvou matku pod náklaďák.
Níž!
-Mám ho vytáhnout? -Počkej chvilku.
Naše pitevní zpráva byla zamítnuta.
Poslouchej, Matteo...
Protože říkal...
Ano.
Dostal 15 let kvůli usvědčujícím okolnostem.
-Vedl sis skvěle. Ahoj. -Jak skvěle?
Nahoru!
Chceš nám něco říct?
Dobře!
Nerozumím.
Mluv jasně!
Dobře, budu mluvit!
Vytáhněte mě!
Uhni. Řídit budu já.
Copak neumím řídit?
Ať od téhle chvíle řeknu cokoliv, zůstaneš tiše na místě.
Co to vykládáš?
Tady Scotellarová. Slyšíte?
Jsme na 37. kilometru dálnice 624.
Sjeli jsme ze silnice. Byli jsme přepadeni.
Vzali vězně! Okamžitě pošlete posily! Přepínám a končím.
-Leo, o co kurva jde? -Sundej si brýle.
Proč si je mám sundávat?
Omlouvám se.
Z nemocnice Buccheri La Ferla
jsme v dodávce přepravovali
-v zadní části... -Ven!
...vězně Palàmitu Catalda Silvia Mariu.
Co je, kurva?
Mířili jsme k vězeňskému zařízení v Palermu,
Ucciardone Calogero Di Bona,
-když... -Když.
Nicolo, jsi na řadě.
Musíš mě praštit.
Co to bylo? Víc! Musí to vypadat skutečně!
Když na 37. kilometru
dálnice 624
naše vozidlo najelo na spike.
Spike? Jak se to píše?
Říká se tomu taky zastavovací pás.
Způsobil vypuštění všech čtyř pneumatik
a donutil maršálku Scotellarovou,
aby zastavila vozidlo.
To způsobilo mou zlomeninu nosní přepážky.
Lékařská zpráva.
Zpoza nadjezdu se objevilo šest ozbrojenců,
kteří nám nařídili osvobodit vězně.
Vzali ho k sobě do auta a zmizeli ve směru, kterým jsme jeli.
A vy nevěříte vězeňské policii.
Sakra! Proboha!
Scotellarová, jsem v háji, a vy nemáte co říct?
To já jsem Palàmitu zatkla.
Neumíte si představit, jak jsem naštvaná.
Ti zasraní hajzlové!
No tak, maršálko.
Promiňte.
Po nedávných událostech
jsem pořád ve stavu
velkého emocionálního zmatku.
Nevadilo by, kdybych si vzala zbytek dne volno?
Palàmita nás přivede k Surovi.
To víš, že jo. Surova pravá ruka nás k němu dovede.
A my mu věříme.
Nicolo, je to na dlouhý vysvětlování,
tak jen poslouchej, co řeknu.
My dva se zapíšeme do historie.
Nejspíš nás vyrazí od policie. Ani jsi nepoděkovala, že ti pomáhám.
Díky.
Co? To tě vzrušilo?
Dobře, ale stejně,
kde je kurva Palàmita?
Sakra, poradkyně.
-Nemohl jsem dýchat. -Rychle.
Rychle? Všechno mě bolí.
-Opatrně, mám stehy. -Opatrně, ale rychle.
Panebože.
Co?
Co? Konvertoval jsem, poradkyně!
Dobře, můžete se takhle modlit.
Pomalu. Pozor. Šup.
Vidíš, jak se změnili?
Jsme skutečná armáda.
Ty ses změnil, Balduccio.
Změnil se mi život, ne já.
Tentokrát ho dostaneme.
Už jsem to jednou řekl a přineslo mi to smůlu,
-ale nejsem pověrčivej. -A stejně si pro štěstí saháš na koule.
Žil jsi v Peru,
nikdy jsi nemusel oplakávat rodinu.
Proč mýho otce tolik nenávidíš?
Řeknu ti to, až ho chytím.
Chytíme ho?
Řekla jsem o ně Mariovi. Jedna pro tebe a druhá pro mě.
-Nechci, abys tam chodila. -Nenechám si ujít otcův pohřeb.
Já bych si rád nechal ujít ten tvůj.
Pojď sem.
Byl jeden malý domeček
Měl malovaná okýnka
Byla v něm malinkatá ženuška
Co měla obrovská kukadla
A taky malinkatý mužíček
Co vždycky z práce chodil domů pozdě
Měl malinkatý klobouček
A v něm si své sny nosil
Čím víc o tom přemýšlel
Tím míň čekat chtěl
Lásko, nemusíš se strachovat
Život je jako řetěz
Někdy bolí
Podívej, jak klidný jsem
I v hlubokých lesích
S boží pomocí
Dej si pozor na vlka
Žít spolu
Ležíme tu spolu, milujeme se
V moři kobylek
Naše malá láska
Tak velká, že snad poletím
Poradkyně, přemýšlel jsem.
Určitě můžeme vaší švagrové věřit,
že se bude držet plánu?
Protože, se vší úctou, je to přece jenom policajtka.
-Už jsme tu? -Počkejte tu.
-Čau, kde jste? -Na cestě.
Pospěšte, už jsem tu.
-Luvi, je všechno v pohodě? -Jo.
Ne. Poslouchej, nerozmyslela sis to, že ne?
Jasně že ne. Proč?
Já nevím.
Nino by to, co máme v plánu, nikdy neudělal.
„My jsme stát“ a všechny ty žvásty.
Tohle se Nina netýká.
Nenechal by si ujít příležitost, aby se to točilo kolem něho.
A co ty?
Co tím chceš kurva říct?
Leo, jestli ho v noci zabiješ někde mimo civilizaci,
nikdo to nezjistí, nikdo tě neuvidí.
A nikdo ti nepogratuluje, jak dobře sis vedla.
Marnivost.
Vás Scotellarovy vždycky přemůže marnivost.
Nino ti to slíbil a já to udělám.
Je mi jedno, co bude pak.
Zatknu Sura.
Dobře, jedeme.
Tak co?
Co se děje?
Máme problém.
Rozmyslela si to?
Chce ho zatknout.
A první, co Suro udělá,
je, že zveřejní databázi.
Takže bych řekl, že máte dost problém.
Díky za připomenutí.
To mě vážně nenapadlo.
-Co mám dělat? -Co chcete dělat?
Není to poprvé, co narušíte razii.
Mám pravdu?
Myslím, že do ráje se nehodíme.
Odříkáme spolu Akt kajícnosti?
Karabiniéři.
Velitele Costardellu, prosím.
-Hej, Leo. -Buď chvíli zticha.
Veliteli, můžu to vysvětlit.
Řekněte prokurátorovi, proč jste nechala uprchnout gangstera.
-Není třeba. -Ano.
Není třeba.
Nechal jsem odemčené auto. Jen ho zamknu.
Tak, Palàmito, jste volný.
Bylo mi potěšením.
Co budete dělat teď?
Pouť do Medžugorje.
A pak uvidíme.
Máte štěstí, že v něco věříte.
Nebojte.
Zjistíte, jak se zbavit minulosti.
Opatrujte se.
Jdeme.
Suro je v jedné z těchhle šesti budov, ale nevíme, ve které z nich.
Není tu vzduch.
Řekli mi, že to tady stojí za hovno.
-Kdo je to? -Zapni klimatizaci, Lukaku!
-Vařím se tu. -Je rozbitá.
Můžeme toho nechat? Nejsme ve škole.
Nemáte tu něco většího?
Nakreslil jsem to tady.
-Jaký to má měřítko? -Nevím.
Myslím že 1:20.
1:20?
Jako malinkatý autíčko?
Není to v měřítku. Můžeme se soustředit?
Takže...
Suro je v jedné z těchhle šesti budov, ale nevíme, ve které z nich.
Co uděláme první?
Nejdřív celou oblast takhle uzavřeme.
Musíme zaútočit ze všech stran zároveň.
Cinisi a Calatafimi odtud,
Boccadifalco odtud. Passo di Rigano odtud.
Ciaculli
a Porta Nuova odtud.
Rozumíte?
Nevěřím tomu.
Já taky ne.
Nemyslíš, že Suro má únikový plán pro případ nouze?
-Jasně. -Musíme poděkovat našemu poradci.
Jo, tvé zkurvené sestře.
Protože Mariano Suro
má únikovou cestu, která je mistrovský dílo stavitelství.
Je lepší než ta, co má papež na Andělskej hrad.
Je to spleť podzemních tunelů...
která končí tady. Čtyři kilometry od budov.
Chceme, aby tam šel.
Protože tam na něj budeme čekat.
Nebudu se tam plazit jako krysa.
-Je tam dusno. -Je to nebezpečný.
Půjdeme tam my.
Pojďme.
Zadržte dech!
Nedýchejte!
Mandorlo!
Co tady děláš? Co se děje?
Jak ses dostala ven?
Ty jsi idiot.
Bože!
Uklidni se. To jsem já!
-Vyděsils mě k smrti! -Promiň, nechtěl jsem.
Nechtěl jsi, ale...
Co tu děláš?
-To je fuk, nemám čas. -Počkej!
-Co jsem udělal? -Nechoď za mnou.
Čau.
Mám svou důstojnost, víš?
Dal jsem ti šanci.
Přivítal jsem tě ve firmě jako do rodiny.
Pomohl jsem ti znovu najít vášeň pro práci, a tak se mi odvděčíš?
Odmítla jsi případ a pak sis ho vzala sama na sebe?
Myslela sis, že se to nedozvím?
Jsi zaprodanec. To si mám myslet?
Mysli si, co chceš.
Tentokrát ti to neprojde! Sedneme si a probereme to.
Chci vědět, co víš.
Pořád spolu pracujeme, nebo ne?
Jak vidíš naši budoucnost?
Co se s námi stane?
Co na to mám říct?
Promiň, není to tebou, ale mnou. Potkali jsme se, když jsem byla na dně.
Prošla jsem si těžkým vztahem a tak dále.
Díky, žes mě přivítal. Jsi skvělý chlap.
Odpusť mi.
Najdeš si někoho lepšího. Zasloužíš si to. Běž. Sbohem!
-Co to bylo? -Nic. Co?
-Neslyšíš to? -To je pes.
-Pes je venku. -Další pes.
-Děláš si srandu? -Ne, Matteo!
Promiň, Palàmito.
Ty jsi můj způsob, jak se zbavit minulosti.
Poradkyně, naserte si!
Víš, jak vytáhnout šíp?
Scotellarová.
-Zapíšeme se do dějin? Krávo. -Nico, je mi to líto.
Vyloučeni ze sboru? Ne, musíme k soudu.
Mám doma ženu a děti, ne jako...
-To je fuk. -Ne jako já.
Máš pravdu. Jsem sama.
Ničí život se nezmění, když to podělám.
Ne, tak jsem to nemyslel.
Řeknu jim, že jsem tě donutila. Je mi to líto.
Ne, Leo. Já se omlouvám. Jen jsem trochu nervózní.
Vážně jsme to spolu podělali.
Ohledně toho, na co ses ptala, konečně se mi ozvali z Interpolu.
Balduccio Remora před dvěma lety umřel na plicní embolii.
-Můžeme? -Hodně štěstí.
Scotellarová, no tak!
Nebreč, dědečkův andílku! Mlíčko za chvilku bude.
Vidíš? Maminka se vzbudila.
Nech ji.
Jen se divím,
jak jsi mohla vést ozbrojený povstání proti vlastnímu otci?
Vždycky jsem snil o pořádným dědici, ale nevěděl jsem, že už ho mám.
-Ne, tati. Prosím, nezabíjej ho. -Ne, musím se ho na něco zeptat.
Je mi 76 let.
Na levé straně mám cizí ledvinu.
Mám vyhřezlou plotýnku, ze který mě bolí záda.
Sedmkrát za noc se budím, abych šel na malou.
Doktor mi zakázal jíst všechno,
co má aspoň trochu chuť.
A přes všechny tyhle problémy
jsem nejen dokázal žít,
ale udržoval jsem všechno v dokonalé rovnováze.
Dokonce v míru.
Dokud ses neobjevil ty.
Klid je pryč. Rovnováha je pryč. Mír je pryč.
A proč to všechno? Kvůli čemu?
Co z toho máš?
Já mám nepříjemnosti z toho, že jsem se musel zase stěhovat.
Když jsem si na svůj dům už zvykl.
Ale to nic.
Naštěstí mám pořád přátele, kteří mě u sebe uvítají.
A ty?
Na kolena.
Máš jméno mrtvýho muže, tak budeš mrtvej.
Ale napřed mi něco řekni.
Balduccio Remoro, bratranče z Ameriky,
Jižní Ameriky.
Kdo kurva jsi?
Nevím jak vy, ale mí rodiče mě učili,
že na novém místě se mám vždycky představit.
Promiňte, doktore Brayi, máte naprostou pravdu.
Rád vás poznávám.
Jsem Nino Scotellaro.
Překlad titulků: Tereza Kochova
Kreativní dohled: Tereza Němcová