Efter nästan 20 år skakas Sicilien av ett nytt maffiakrig.
Dödssiffran har stigit till fem.
Alla med anknytning till den förrymde bossen Mariano Suro.
Misstankarna faller på ledarna för de nio familjerna i Kommissionen.
Utredarna säger att fler mord kan inträffa under de närmaste timmarna.
Det var senaste nytt. Nu ska vi lyssna på lite musik.
Det här är "Stormi" av Iosonouncane.
Chefen! Kan jag få 20 euro bensin?
Säg var Suro är.
För sista gången, var är Mariano Suro?
Tänker du prata? Nicka.
Berätta var han är, annars släpper vi ner dig!
Var är han?
Det är nog ett nej.
Var är Mariano Suro?
Säg var Mariano Suro är!
-Döda mig! -Vad?
-Döda mig! -Döda dig?
Visst.
Vad gör du?
Ja, för fan!
Döda mig!
Var är Priscilla och barnet?
Hon åkte.
Jag vet inte var hon är.
Var är lille Mariano?
Hon tog med sig honom.
Snälla. Döda mig inte.
Målet var att hitta Suro,
inte den här massakern.
-Ingen av hans män ville berätta. -Ingen vet nånting.
Palàmita vet.
Problemet är att Palàmita ligger på sjukhus.
Don Lillo!
-Vad förskaffar oss den äran? -Mimì Starnace.
-Vem? Muraren? -Du känner honom?
Det är han som byggde Suros bunker.
Vad i helvete! Era jävlar!
Han vet var Suro är.
Ta bort munkavlen.
Nu ska vi prata lite.
Jag och du.
Mario, stäng av den!
Vad? Vill du slakta honom?
Skära upp honom?
-Ska vi inte fråga ut honom? -Jo, men inte så där.
Vad tänkte du på? Är det så man gör? Ut med dig.
Ut!
Som Don Salvatore brukade säga: "Ut härifrån."
Gode gud, jag ångrar mina synder.
Jag har syndat emot Dig,
som jag borde älska över allt annat.
Palàmita, vi måste skynda oss. Ni står näst på tur.
ETT NYTT MAFFIAKRIG
Ta oss till Suro på en gång.
Frågan med det spårlösa mordet måste lösas snabbt.
Mår ni bättre? Klarar ni det?
-Stygnen behöver bara tas bort. -Bra.
Vi måste åka innan de tar er till fängelset igen.
Jag kan inte skydda er där.
Så den vita hajen,
den som dör i fångenskap,
som simmar runt och aldrig stannar,
den som flyttar hela tiden,
har bestämt sig för att stanna på ett fint ställe.
Vem hjälpte honom
att bygga en fin bunker?
Emidio Starnace.
Också känd som murar-Mimì.
Vill du röka en med mig?
Du...
Vem fan är du?
Jag? Ingen.
Jag är ingen.
Ingen känner mig.
Det är du som är berömd.
Det stod om dig i alla tidningar.
"Cosa Nostras murare."
Den som byggde bunkern åt don Peppino Sgalambro.
En bunker full av tunnlar och hemliga rum,
underjordiska salar, utrymningsvägar.
Är du murare?
Fan, du är arkitekt.
Ingenjör.
Det är mer än så,
du är en konstnär.
Men du är stum.
Du pratar inte. Du säger ingenting.
Låt oss tänka på framtiden.
Var ser Mimì Starnace sig själv om tio år?
Vad kommer du att göra? Föreställ dig själv i framtiden.
Under jorden? Gräver du fortfarande?
Bland maskar och insekter?
Fukten tränger in i dina ben. Varför?
Du har redan utfört ditt mästerverk. Don Peppino Sgalambros bunker.
Du förtjänar mycket pengar. En massa pengar.
Och med de pengarna,
kan du äntligen resa till en solig strand och njuta av livet.
Vill du ha lite vatten?
Jag ska hämta till mig själv.
Kommissarien, ursäkta mig. Kan ni komma ut ett ögonblick?
-Vad är problemet? -Det är inget problem.
Vi är här för att ta fången tillbaka till fängelset.
Vad? Nu?
Palàmita Cataldo Silvio Maria.
-Vem har bestämt det? -Det står i ordern.
Om ni ursäktar...
-Nej, vänta. -Ursäkta.
Ni kan inte ta honom.
Fången har inte återhämtat sig än.
-Läkaren skrev under. -Advokaten...
-Han har fortfarande stygn kvar. -De tas bort i fängelset.
Ursäkta mig, situationen är extremt allvarlig.
Det beror inte på oss.
Jag är ansvarig för hans säkerhet.
Kommissarien, vi gör bara vårt jobb. Släpp in oss.
Hallå! Släpp mig!
Advokaten! Vad har hänt?
Herregud. Han blöder.
Ser ni? Han har inte återhämtat sig än.
Scotellaro, med ett maffiakrig på gång, ska vi ägna oss åt fångtransporter?
Det gör kriminalvårdspolisen.
Han är inte vilken fånge som helst. Palàmita är ett möjligt mål.
Med all respekt, jag litar inte på kriminalvårdspolisen.
Varför? Har vi nyheter? Pratar han eller inte?
Då så?
Du är lika jobbig som din bror, vet du det?
Jag har också brister, chefen.
-Jag kan ge dig högst två män. -En räcker.
Jag underskattade dig, Mimì.
Du skiter i pengar eller ett bra liv.
Kampen mot naturen i extrem ensamhet.
Bygga städer där det brukande finnas träsk och lera.
Lera, träsk, det är det du gillar.
Som intresserar dig.
Och dessutom...
hemlighetsfullhet.
Du är den ende som vet var dina konstverk är gömda.
Visst, det finns en skönhet i det här.
Men jag frågar mig, varför skapa vackra ting
om ingen känner till dem?
Vad vore Beethovens nionde symfoni,
om han hade skrivit den för sig själv?
Tänk om han spelat den på toaletten
utan att det hördes, utan att ge partituret till nån?
Varför? Vad skulle vara meningen?
Jag vill föreslå nåt.
Berätta var Suros bunker är,
och hela universum kommer att känna till din storhet,
din absoluta briljans.
Vad säger du?
Hallå! Vad fan gör du?
-Det verkar gå framåt. -Steg för steg.
-Är du säker på att du inte... -Jag är säker.
Vi är nästan där.
Kan du komma en stund?
Har han pratat?
Nästan. Jag jobbar på det.
"Jobbar på det."
Då åker vi och hämtar Palàmita.
Vadå? Han är på sjukhuset.
Han ska förflyttas kl. 9.00 imorgon.
De skulle ha gjort det idag, om det inte var för stygnen.
Vi sa att vi inte skulle få Palàmita.
-För han var på sjukhuset. -De flyttar honom imorgon.
Han vet var min far är.
Vi attackerar bilen under transporten.
Det kommer att vara med två poliser från specialstyrkan.
Lätt som en plätt.
Nu åker vi killar. Hallå! Vi åker.
Visst, vi attackerar statens bil!
Ja. Vi ska attackera statens bil!
Varför inte?
För de där stackars killarna gör bara sitt jobb.
De tjänar minimilön, och vi skjuter dem?
Jag vet inte.
Vi får bara oönskad uppmärksamhet.
Det finns en stor risk att det inte går.
Det går inte!
Tänk om ett skott brinner av och vi dödar Palàmita?
Vem ska då tala om var Suro gömmer sig?
Gud förbjude att en av oss blir sårad.
Jag tar inte ansvar för det!
Varför skulle du göra det?
Jag tycker att vi hämtar Palàmita.
En för en. Korintisk demokrati och allt det där.
Ge mig till imorgon bitti.
Om jag får muraren att prata före kl. 9.00,
struntar vi i Palàmita.
Okej?
Mimì, du kanske inte fattar.
Om du inte pratar, kommer många att dö.
Jag vet att många redan har dött,
men de här är oskyldiga.
Det här rör inte dem.
De är personer...
som jag bryr mig om.
Säg vad jag ska göra.
Man till man.
Jag faller på knä.
Jag ber dig.
Jag bönfaller dig.
Säg var Suro är, snälla.
AKUTINTAG INGÅNG
Det räcker, för fan.
Tiden är ute.
Har ni gett späckhuggarna mat?
Städare omgående till späckhuggarnas akvarium.
Då så, Mimì,
vad säger du?
Inte ett jävla ord!
Ner!
Varsågod.
Snälla!
Lägre!
Fan!
-Luvi, äntligen! -Svarar jag inte, så kan jag inte.
-Vad fan pågår? -Nej, jag ville faktiskt be om ursäkt.
För vad?
-Domstolsutslaget för Casà. -Vilken rättegång?
Mannen som knuffade sin döda mamma under en lastbil.
Lägre!
-Ska jag dra upp honom? -Vänta lite.
Vår begäran att gå igenom obduktionen avslogs.
Hör på, Matteo...
För han sa...
Ja.
Han fick 15 år på grund av omständigheterna.
-Du var duktig. Hejdå. -Vadå duktig?
Upp!
Så, vill du säga nåt?
Okej!
Jag förstår inte!
Tala tydligt!
Okej, jag ska prata!
Dra upp mig!
Flytta på dig. Jag kör.
Vet jag inte hur man kör?
Från och med nu, vad jag än säger, sitter du tyst där.
Vad fan säger du?
Scotellaro här. Uppfattat?
Vi är på kilometer 37 på motorväg 624.
Vi körde av vägen. Vi hamnade i ett bakhåll.
De tog fången! Skicka förstärkning på en gång. Klart slut.
-Leo, vad fan är det här? -Ta av dig glasögonen.
Varför ska jag ta av mig dem?
Förlåt.
När vi hade lämnat Buccheri La Ferla-sjukhuset
i skåpbilen som transporterade,
-där bak... -Ut!
...fången Palàmita Cataldo Silvio Maria.
Vad i helvete?
Vi var på väg mot fängelset i Palermo,
Ucciardone Calogero Di Bona,
-när... -När.
Nicola, det är din tur nu.
Slå mig.
Vad är det där? Hårdare! Det måste verka äkta.
När, vid kilometer 37
på motorväg 624,
vårt fordon fastnade i en spike strip.
Spike? Hur skriver man det?
Det är också känt som en anordning för att tömma däck.
Det orsakade perforering av fordonets fyra däck,
och tvingade kommissarie Scotellaro
att göra ett nödstopp,
vilket orsakade en förskjuten fraktur av mitt nasala septum.
Läkarrapporten.
Sex beväpnade individer dök upp bakom bron
och beordrade oss att frige fången,
och efter att de satt honom i deras bil, försvann de i körriktningen.
Och du litar inte på kriminalvårdspolisen.
Fan! För helvete!
Scotellaro, jag sitter i skiten och du har inget att säga?
Det var jag som arresterade Palàmita.
Du förstår inte hur upprörd jag är.
De jävlarna!
Kom igen.
Förlåt.
Efter det här som har hänt,
är jag fortfarande
väldigt känslomässigt upprörd.
Har ni nåt emot om jag tar ledigt resten av dagen?
Palàmita leder oss till Suro.
Visst. Suros högra hand leder oss till Suro.
Vi litar på honom.
Nicola, det är för mycket att förklara,
så lyssna på vad jag säger.
Du och jag kommer att skapa historia.
Vi får antagligen sparken. Du tackade mig inte för att jag hjälpte dig.
Tack.
Vad? Blev du upphetsad?
Okej, men hur som helst,
var i helvete är Palàmita?
Fan, advokaten.
-Jag kunde inte andas. -Fort.
Fort? Allt gör ont.
-Försiktigt, jag är sydd. -Försiktigt, men snabbt.
Guds moder...
Så?
Vad? Jag konverterade, advokaten!
Bra, dina händer kommer alltid vara knäppta.
Långsamt. Försiktigt. Ner.
Ser du hur de har förändrats?
Vi är en riktig armé.
Du har förändrats, Baldù.
Mitt liv har förändrats, inte jag.
Nu tar vi honom.
Jag har redan sagt det och det förde med sig otur,
-men jag är inte vidskeplig. -Sa han och tog sig i skrevet.
Du bodde i Peru
och behövde aldrig sörja dina närmaste.
Varför hatar du min far så mycket?
Jag ska berätta när jag fångar honom.
Kommer vi fånga honom?
Jag bad Mario om de här. En till dig och en till mig.
-Jag vill inte att du följer med. -Jag missar inte min fars begravning.
Men jag skulle gärna missa din.
Kom hit.
Det finns ett litet hus
Med färgade små fönster
Och en liten kvinna
Med två stora ögon för att se
Och det finns en liten man
Han kommer alltid hem sent från jobbet
Han har en liten hatt
Med en dröm att uppfylla inom sig
Ju mer han tänker på det
Desto mindre kan han vänta
Min älskling, du behöver inte oroa dig
Det här livet är en kedja
Det gör ont ibland
Titta hur lugn jag är
Går till och med genom skogen
Med Guds hjälp
Akta dig alltid för vargen
Akta dig för vargen
Leva tillsammans
Och vi två ligger och älskar
I det här havet av cikador
Denna lilla kärlek
Så stor att jag kan flyga
Advokaten, jag tänkte,
kan vi vara säkra på att vi kan lita på er svägerska
för att göra det vi måste?
Trots allt, med all respekt, är hon fortfarande polis.
-Är vi framme? -Vänta här.
-Hallå, var är ni? -Vi är nästan där.
Skynda på, jag är här.
-Luvi, är allt bra? -Ja.
Nej, hör på, du har väl inte ändrat dig, eller hur?
Naturligtvis inte. Varför skulle jag det?
Jag vet inte.
Nino skulle aldrig göra det vi tänker göra.
"Vi är staten." All sån skit.
Det här rör inte Nino.
Han skulle aldrig ha missat en chans att stå på scen.
Du då?
Vad fan säger du?
Leo, om du dödar honom på natten, mitt i ödemarken,
kommer ingen veta, ingen kommer att se dig.
Och ingen kommer gratulera dig för hur duktig du var.
Fåfänga.
Fåfängan ställer alltid till det för er Scotellaros.
Nino hade lovat det och jag ska hålla det.
Jag struntar i vad som händer sen.
Jag ska arrestera Suro.
Okej, vi kommer.
Och?
Så vad händer?
Vi har ett problem.
Har hon ändrat sig?
Hon vill arrestera honom.
Det första Suro kommer göra
är att släppa inspelningarna.
Så, jag skulle säga att ni har ett stort problem.
Tack för att ni påminde mig.
Jag tänker aldrig på det.
-Vad ska jag göra? -Vad vill ni göra?
Det är inte första gången ni sabbar en räd.
Har jag rätt?
Jag tror inte att vi passar i paradiset.
Låt oss läsa syndaförlåtelsen.
Karabinjärer.
Överste Costardello, tack.
-Du, Leo. -Håll käften bara.
Chefen, jag kan förklara.
Berätta för åklagaren varför du hjälpte en mafioso fly.
-De behövs inte. -Jo.
Nej, de behövs inte.
Jag lämnade bilen öppen. Jag låser.
Så Palàmita. Ni är fri.
Det har varit ett nöje.
Vad ska ni göra nu?
En pilgrimsfärd till Medjugorje.
Sen får vi se.
Ni har tur som tror på nåt.
Oroa er inte.
Ni kommer hitta ett sätt att bli av med det förflutna.
Ta hand om er.
Nu åker vi.
Suro finns på en av de här gårdarna, men vi vet inte vilken.
Det finns ingen luft här.
Jag hade hört att det här var skit.
-Vem är det? -Sätt på luftkonditioneringen, Lukaku!
-Jag kokar här inne. -Den är trasig.
Kan vi sluta med det här? Vi går inte i skolan.
Fanns det inget större rum?
Jag ritade det här.
-Vilken skala är det? -Jag vet inte.
Jag tror att det är skala 1:20.
1:20?
Som en liten bil?
Den är inte skalenlig. Kan vi fokusera?
Så...
Suro finns på en av de här gårdarna, men vi vet inte vilken.
Vad gör vi först?
Först av allt, ska vi försluta hela området så här.
Vi måste anfalla honom på alla fronter samtidigt.
Cinisi och Calatafimi härifrån,
Boccadifalco härifrån. Passo di Rigano härifrån.
Ciaculli
och Porta Nuova härifrån.
Är det klart?
Jag tror inte på det.
Inte jag heller.
Tror du inte att Suro har en flyktplan om det skulle behövas?
-Precis. -Vi måste tacka vår konsult för det.
Din jävla syster.
För Mariano Suro
har en flyktväg som är ett tekniskt mästerverk.
Den är bättre än påvens till Castel Sant'Angelo.
Det är en serie underjordiska tunnlar
som slutar här, fyra kilometer från bondgårdarna.
Vi vill att han tar sig dit.
För vi kommer att vänta på honom.
Jag tänker inte krypa därnere som en råtta.
-Det är kvavt. -Det är farligt.
Vi åker.
Då går vi.
Håll andan!
Andas inte!
Mandorla!
Vad gör du härute? Vad är det?
Hur kom du ut?
Du är en skitstövel.
Herregud!
Lugna ner dig. Det är jag!
-Du skrämde skiten ur mig! -Förlåt, det var inte meningen.
Du menade det inte, men...
Vad gör du här?
-Jaja, jag har inte tid. -Vänta!
-Följ inte efter. -Vad gjorde jag?
Hejdå.
Jag har självaktning, vet du?
Jag gav dig en chans.
Jag välkomnade dig till min byrå med öppna armar.
Jag fick dig att hitta glädjen i arbetet, och det här är tacken?
Byrån tackade nej till ett fall och sen tog du det själv?
Skulle inte jag fatta det?
Du är en svikare. Är det det jag ska tro?
Tro vad du vill.
Den här gången kommer du inte undan med det! Vi ska sitta ner och prata nu.
Jag vill veta vad du vet.
Arbetar vi tillsammans eller inte?
Hur ser du vår framtid?
Vad ska hända med oss?
Vad ska jag säga?
Förlåt, det är inte du. Det är jag. Vi träffades vid en känslig tid.
Jag hade en svår relation, och så vidare.
Tack för att du välkomnade mig. Du är underbar.
Förlåt, förlåt.
Du hittar nån bättre. Det förtjänar du. Gå nu. Hejdå!
-Vad var det där? -Inget. Vad?
-Hörde du inte? -Det är hunden.
-Hunden är utanför. -En annan hund.
-Skämtar du? -Nej, Matteo!
Förlåt, Palàmita.
Du är mitt sätt för att bli av med det förflutna.
Advokaten, dra åt helvete!
Vet du hur man tar bort en pil?
Scotellaro.
-Vi skapar historia? Skitstövel. -Nico, förlåt.
Avstängda? Nej, vi måste ställas inför rätta.
Jag har fru och barn hemma, inte som...
-Glöm det. -Inte som jag.
Du har rätt. Jag är ensam.
Ingens liv ändras om jag gör bort mig.
Nej, det var inte det jag menade.
Jag säger att jag tvingade dig. Förlåt.
Nej, Leo, förlåt. Jag är bara lite nervös.
Vi ställde till det tillsammans.
Angående det du bad mig om, jag fick nyheter från Interpol.
Balduccio Remora dog av lungemboli för två år sen.
-Ska vi gå? -Lycka till.
Scotellaro, kom igen!
Gråt inte, morfars sötnos! Din mjölk är nästan färdig.
Ser du? Mamma har vaknat.
Låt henne vara.
Jag undrar bara,
hur kunde du leda en väpnad revolution mot din far?
Jag drömde alltid om en värdig arvtagare, och jag visste inte att jag hade en.
-Nej, pappa, döda honom inte. -Nej, jag måste fråga honom nåt.
Jag är 76 år gammal.
Jag har nån annans njure på vänster sida.
Jag har ett diskbråck som gör att ryggen smärtar.
På natten vaknar jag sju gånger för att urinera.
Läkarna har förbjudit mig att äta all mat
som smakar nåt.
Och ändå, med alla dessa problem,
har jag inte bara lyckats leva med dem,
men jag har hållit allt i en smidig och perfekt balans.
Till och med i frid.
Tills du kom.
Inget mer lugn. Ingen mer balans. Ingen mer frid.
Varför allt detta krångel? För vad?
Vad tjänar du på det?
Jag fick besväret att behöva flytta igen,
efter att ha vant mig vid att leva bekvämt i ett hus.
Glöm det.
Som tur är, har jag fortfarande vänner som tar emot mig som gäst.
Men du?
På knä.
Du har en död mans namn, så du kommer att vara död.
Men berätta nåt först.
Balduccio Remora, kusinen från Amerika,
Sydamerika.
Vem fan är du?
Jag vet inte hur det är med dig, men jag fick lära mig
att när man är på en ny plats presenterar man sig.
Förlåt, dr Bray, ni har helt rätt.
Trevligt att råkas.
Jag heter Nino Scotellaro.
Undertexter: Kerstin Teglof
Kreativ ledare Monika Andersson