Санті.
Я так тебе кохаю.
Не знаю, про що я думав. Ти мала рацію.
Скажи це.
Виходь за мене.
Так!
Так, любий.
Так, татку.
Так.
Подобається?
Так.
Руки в тебе золоті, Ніку.
Знаю.
Тому ти до мене й повертаєшся, бо я можу дати тобі…
Просто роби, що робиш своїми пальцями…
Так?
Так.
Так!
Сексапільна бариста з Bridge City Grind?
Привіт. Сподіваюся, ти не проти. Я люблю дивитися.
Авжеж.
Гей.
Генрі, забирайся звідси.
О господи. Ти аж надто сексуальний і заручений з моїм братом.
Упевнена?
Спокусливо.
Але ні. Ні!
Гаразд.
- Ти повернувся. - Я нікуди не йшов, мала.
Любий.
Так.
Зажди. Зачекай.
- Так! - Так!
Усе коту під хвіст. Іди.
Байдуже! Так!
- Так! - Так!
З любов'ю
#ХОРХЕГЕНРІ ОДРУЖУЮТЬСЯ
4 БЕРЕЗНЯ
Привіт, сонечко.
Ти викинула залишки моїх вареників?
Вони вже п'ять днів там лежали.
Я хочу заощадити на обідах, щоб виїхати й не прокидатися
від твоїх стогонів.
Гадки не маю, про що це ти.
Змінімо тему. Хотіла в тебе поцікавитися.
Ти радієш за свого брата,
але пережити його заручини буде складно,
коли розійшлася лише два місяці тому.
Як ти?
Іноді буває навіть непогано. Сумую за ним.
Але було ясно, що він хоче іншого.
На щастя, мені є на що відвернути увагу, потрібно знайти житло.
Справді? Ти можеш залишитися тут назавжди.
Мамо, це дуже мило
й дуже депресивно.
Яке прекрасне видовище.
Дві мої дівчинки.
- Доброго ранку. - Доброго ранку.
Треба звідси вшиватися.
Я сказав січений часник, не просто нарізаний.
Тут тобі не мережевий ресторан.
Принаймні коли ти там, ти - сім'я.
Хіба ви не повинні розслаблятися перед вечіркою?
Мали б, але Хорхе думає, що він не подобається моїм батькам,
тож ми готуємо для них філіппінський сніданок.
Так, і це спрацює.
Я з ними не спілкувався,
тож у кращому випадку вони знають мене лише з одного боку.
- Катастрофа. - Ти їм подобаєшся.
Цього мало.
- Накривай на стіл. - Гаразд.
Вечір має бути бездоганним, Генрі, а це можливо,
лише якщо вони будуть від мене в захваті.
А найкоротший шлях до чийогось серця лежить через шлунок.
Тому ці страви мають бути афродизіаком для твоїх батьків.
Твоя мати захоче переспати з цим адобо.
- Гей! - Якщо вона це робитиме,
зніміть відео, бо я мушу бігти. Чекаю доставку в мою тренажерку.
«Моя тренажерка». Як звучить.
Цікаво. Назву придумав?
Я хотів зупинитися на «Біцусі», але то був загальний консенсус.
Тож я вибрав «Тренування».
Так. «Я йду на "Тренування"».
- Підтекст є. - Мені подобається.
Просто. Зрозуміло. Вітаю, друже.
Ви з Аною прийдете сьогодні?
- Я буду сам. Не запрошував Ану. - Ви розійшлися?
Не розходились.
То ти не запросив свою дівчину
на заручини свого найкращого друга, про які вона знає?
Сміливо.
Вона до цього спокійно ставиться.
Нам необов'язково все робити разом. Побачимось.
Головне, щоб потім не вибухнуло.
Ось. Скуштуй.
Гаразд.
Так. Відпад.
Ніяких поцілунків на кухні.
- Продовжуй працювати. - Слухаюсь, сер.
Доброго ранку.
Що це? Сніданок у ліжко?
Боже, це неймовірно.
Привіт.
Доброго ранку.
Дякую, що дав виспатися.
- Обхід учора так пізно закінчився. - Так, звісно.
Треба поспішати, бо я сказав Луїсу й Марті, що ми скоро будемо.
Не хочу спізнитися.
Тішишся тим, що твій брат тусить з моїм дідусем.
Це безпрограшна ситуація.
Я проведу день зі своєю бабусею,
а ви можете обговорити, які ми класні.
Так. Це будуть справжні братні посиденьки.
- Не треба. - Гаразд.
Ти заздриш, бо я вже знаю більше іспанських слів, ніж ти.
Дякуючи Duolingo.
Гаразд. Ти мене розкусив.
Не поспішай вставати. Є ще час поїсти.
Взагалі-то я збираюся віднести це на кухню,
бо вона для того й існує. Їсти в ліжку приємно,
але огидно.
Не хочу знаходити крихти круасана на ліжку.
- Так роблять. - Так не роблять.
Час прогулятися!
- Як справи? - А можна голосніше?
- Я можу! - Раночку. Готовий до підйому на гору?
Тобто витягти тебе на гору? Ще б пак.
Мала, припини видивлятися.
Шукаю ознаки присутності жінки, бо він нам нічого не розказує.
Я мушу розібратися.
Я ж казав, я в активному пошуку.
Гаразд.
- Що це? - Не чіпай.
Я роблю дещо
- для декого. - Для Лілі?
Не встиг їй віддати, бо розійшлися.
- Дати води? - Ні, я в нормі.
Слухай, у мене все гаразд.
У мене просто не було часу поставити її в гараж.
За два місяці не знайшов часу?
Потрібен візок, ясно? Я не міг… Це неподільна річ.
Він же ж каже, візка немає.
Проблема у візку. Зрозуміла.
Я вже майже вирішив посидіти вдома, почитати книжку,
- а ти можеш дертися з Андреасом в гори… - Гаразд.
Усе, відчепилася.
Попереджаю заздалегідь, у мене коліно трохи болить.
Я буду багато скиглити.
- Звісно, кабанчику. - Ага…
- Ходімо. - Дякую, що так мене знаєш.
Ти віджимався, коли ми прийшли?
Треба вдягатися на роботу.
На роботу? Я думала, ми спокійно відпочинемо перед вечіркою.
Я мушу бігти в ресторан.
Часу до вечірки залишилося зовсім мало.
Так, але твій дуже відповідальний син
подбав про кожну дрібницю, твій персонал викладається за гарну зарплатню,
Лілі на роботі, а моїх батьків немає вдома.
Знаю. Але я давно там не з'являвся,
хочу переконатися, що все робиться, як я люблю, кохана.
Справді? Гаразд.
Від такої тебе піти мені буде дуже важко.
На це я і сподіваюся.
Ні, кохана, ти мене вбиваєш, але я мушу бігти. Мушу бігти!
Відпрацюю пізніше.
Що зі мною не так?
Роздягаюся на кухні.
Гаразд. Ви мусите скуштувати ці емпанадас.
Я вже не можу їсти.
Чесно кажучи, Хорхе,
нас пересадили в бізнес-клас, тож ми вже поїли.
Подавали стейк.
Я ще навіть не подав п'ятої страви, тож…
Це не все?
- Так. - Гостинно.
Цілу вічність не їв філіппінських страв. Дуже смачно.
Ні, Хорхе досліджував багато всього філіппінського.
Так, наше весілля - це злиття двох культур,
хочу переконатися, що наші родини однаково представлені.
Це дуже мило, Хорхе.
Ні, я наполягаю. Як ми можемо вшанувати вашу родину?
Я читав неймовірну статтю про весільні філіппінські традиції.
Я залишив закладку. Зараз принесу.
У нашій родині не дуже багато філіппінських традицій.
Але є традиції, які важливі для нас як для гордих техасців.
- Гордих кого? - Так. Чудова ідея.
Весілля до Техасу не перенести, тож перенесемо Техас сюди.
- Ти про те, про що й я? - Так.
Лінійний танець!
Так!
Так.
Ви найкраща, Лілі.
Тепер моє обличчя буде необтяженим,
навіть коли життя таке.
Рада допомогти, Ерін. Ви красуня.
Хто завгодно матиме набряки після ночі в сльозах за колишнім.
Мені це знайомо.
Їй-богу, Лілі, ви як безплатна терапія.
Знаєте,
я хочу замовити цю маску від набряків.
- Запишіть на мій рахунок. - Звісно.
Чудова робота, Діас.
Так ти залишишся в лідерах.
До речі, про це. Маєте хвилину?
Кажи, поки я поповнюю запаси.
Я стабільно посідаю перше місце за обсягом продаж
впродовж трьох з половиною років,
а ще навчаю персонал і керую угодами з брендами.
Так. Не знаю, що б я робила без тебе.
Гадаю, пора вже мені підвищити зарплату.
Якби ж я могла.
Зарплати переглядаються лише раз на рік.
Але це не раніше, ніж за пів року.
Моя зарплата не встигає за інфляцією або збільшенням прожиткового мінімуму.
Я салат купую на кредитні.
Знаєте, скільки коштує?
Знаю. Бути живою і вродливою - недешеве задоволення.
Діно, я живу з батьками, а в них дуже бурхливе сексуальне життя.
Прошу, допоможіть.
Ось що я можу зробити.
Я зараз відвернуся, а ти можеш взяти щось із повернутого товару.
Не дякуй.
- Привіт. - Привіт.
Луїсе, твій кавалер прийшов.
Ви мали на увазі hombre.
Це так мило.
Бувай, кохана.
- Розважся. - Дякую.
- Розважимося. - І ти.
- Розважтеся. - Бувай.
Веселіться.
Гаразд, що робитимемо?
Пограємо в доміно, подивимося «Суддю Джуді», подрімаємо?
Ти не уявляєш, чим займаються старі люди.
Сьогодні, сеньйоре, дізнаєтеся про романтику від майстра.
Це дуже круто.
Але я вже достатньо романтичний.
Сьогодні приніс Сол сніданок у ліжко.
Так, я чув. Що далі? Тістечка в туалет?
Тобі потрібна моя допомога.
Не стій. Ходімо.
Слава богу, я двічі перевірив плейлист з ді-джеєм,
бо слухай, The Chainsmokers?
Як злочин на ґрунті ненависті.
Слава богу, я переробив його,
й емоційний настрій буде таким.
«Шок і трепет від початку. Танцювати до упаду посеред вечірки».
А потім ми закінчуємо цим гострим питанням:
«Чи кохатимемо ми колись, як Хорхе й Генрі?»
А потім, згадай,
десь між танцями до упаду й гострим питанням про кохання,
я прошу друзів бути моїми свідками.
Так, це все на порядку денному, і це так мило, до речі.
Що робитимемо з техаськими традиціями, про які згадували твої батьки?
Не припиняють писати мені про них.
Ти їм подобаєшся.
Цього я і хотів.
Мені треба бігти. Веду батьків на шопінг.
Залишили свій класичний техаський одяг вдома.
Сказали, що їм дуже комфортно з тобою.
Хочуть втілити образ.
Генрі, їм не потрібне нове вбрання.
Вони так добре представлені.
Жартуєш?
Девіз мого батька: «Ковбойських капелюхів мало не буває».
Дуже смішно.
Весело.
ТРЕНУВАННЯ
- Готова? - Так.
Обережно ступай.
- Добре. - Готова?
Готова.
- Ніку! - Ага!
- Що? - Знаю!
- Неймовірно! - Заціни.
Автомати з водою. Ніякого пластику.
До речі, дозволь дати тобі екологічні подаруночки
від президента, гендиректора, засновника
«Тренування».
Дякую.
Я ще й прибиральник.
Хочеться вже тренуватися.
Або казати, що тренуюся, лежачи в ліжку з чипсами.
Або прийти в симпатичному костюмі,
зробити селфі й піти.
Так стається, бо ти думаєш насамперед про ідею.
Це мило, але ти знайшов це місце, придбав обладнання,
витратився на страховку, ліцензії і дозволи.
Зажди, а я мав це зробити?
Жартую. Усе зробив.
Це було непросто, але я впорався, тож було чудово.
Лише поглянь, у тебе чудово все виходить на всіх фронтах.
Маєш власну квартиру,
чудову дівчину, а зараз ще й власну справу.
Мене це дуже надихає, і, може, ще трішки заздрю.
- Мені? - Так.
Почуваюся відсталою.
На відміну від тебе, я не можу вибити навіть жалюгідну надбавку.
Як тобі вдалося випередити мене?
Сувора дисципліна.
Підйом о 6.00, медитація, щоденник афірмацій
і неймовірно заможні, хоча емоційно відсторонені батьки.
Переважно останнє.
Не картай себе, Діас.
Висновок такий: якщо мені вдалося навести лад у своєму житті, у тебе точно вийде.
Буде чудово.
Але законно, правильно?
Ти ставиш забагато запитань.
- Як зазвичай? - Трохи більше сьогодні.
- Треба забиратися. - Чому?
Просто…
Вітаю.
Не сьогодні. Я плачу.
Дякую, дитино.
Уже розрахувалися.
Не розумію. Це…
Дуже елегантний джентльмен подбав про це
і залишив вам повідомлення.
Гаразд.
«Тут ще є коричневий цукор і спеції.
Але все приємне - це спогади про тебе».
- Це те, про що я думаю? - Так.
Пошук скарбів, влаштований твоїм дідом.
- Куди далі? - Іди за мною.
За підказками вони обійдуть усі улюблені місця Марти в місті.
Поглянь.
Слава богу.
Не брехатиму, я вже думав, що це якась підпільна лотерея.
Я вже виграв у лотерею. Її звати Марта.
Бачиш? Дихаємо свіжим повітрям, рухаємося.
Гаразд. Ти так кажеш, наче я відлюдник. Я тренуюся, ясно?
Я не сиджу сиднем. Проблема в іншому.
- Він сидить. - Я не можу бути крутим в усьому.
Нам приємно тебе бачити.
Я радий бачити вас. І не проти бути третім зайвим.
Міг бути четвертим, якби почав знову зустрічатися.
Можемо трохи збавити темп?
Я дуже тобі вдячний. Правда.
Але я не такий, як ви. Мене шлюб не приваблює.
Моє коліно мене вбиває, воно наче пульсує.
Боже, Мелані!
Що ти тут робиш?
Я ж казала тобі вчора, що тренуюся тут щосуботи зранку.
Точно. Я, певно, забула.
Це мій друг Сантьяго.
Сантьяго, це Мелані.
Вона також ненавидить шлюби.
Привіт.
Коли я запропонував додати і їхні традиції,
я гадав, йдеться про філіппінські.
Вони схожі на наші завдяки іспанським колонізаторам.
А вони - завзяті техасці.
Техаські традиції такі ж погані,
як їхній досвід з репродуктивних прав.
Наочний приклад. Генрі мені сьогодні пише:
«Який з цих ковбойських капелюхів краще пасує до мого костюма?»
Ніяких капелюхів, Генрі. Без капелюхів краще.
Заспокойся, бо дуже важко
робити лімфодренаж, коли в тебе око смикається.
Гаразд. Твоя правда.
Він справді допомагає з набряками.
У мене ще є нова сироватка, я додаю її в зволожувач.
Матимеш свіжий вигляд, типу такий прокинувся.
Ого. Я забув, як добре ти це вмієш.
Справді гарно.
Дякую. Тому я хотіла бути візажисткою.
Ти дозволяв мені тренуватися,
відколи я навчилася тримати пензлик для рум'ян.
Ну, я - ідеальне полотно.
Відстійно, тому що в Lash
головне - продаж продукції, а оце те, що я люблю.
Я хочу сформувати власну клієнтську базу
і робити більше приватних заходів.
Я ж це зможу?
Звісно, зможеш, Ліл.
Ти задурила собі мізки Сантьяго
і забула про те, що тобі так подобається,
і мушу тобі сказати, ти маєш таку схильність.
Ти розчиняєшся в стосунках.
З'являється класний хлопець, і ти нехтуєш тим, над чим працюєш.
Надбавка не світить, тож причин іти своїм шляхом
- усе більше. - Так.
Або житиму в цьому будинку, поки не успадкую його.
Мило, що ти думаєш, що успадкуєш будинок.
Мене люблять більше.
Ліл!
- Лілі! - Це спрей-фіксатор.
- Не хвилюйся. - Боже!
На моїх заручинах.
Поглянь, який ти гарний.
- Маєш рацію. - Так, я трішки…
Вибач за зіпсовану прогулянку.
Та ні, я вдячна за компанію.
Але ми з тобою вже раніше зустрічалися.
Так.
Ти пам'ятаєш? Я сподівався, що забула.
- Кілька років тому в нас було побачення. - Дуже коротке.
Вочевидь, через те, що він дуже поспішав
закінчити книгу, яку читав, що було дуже доречно,
бо я шукала виправдання, щоб почати терапію.
Я тоді не брехав.
Я знаю його дуже давно. І він реально ботан.
Я пам'ятаю, що то була за книжка.
- «Остання історія». - Річарда Пауерса?
Мені вона подобається.
Я б теж пішла.
Вибач, що так повівся, я був тоді досить закритий.
- А зараз? - Зараз?
Зараз вистачає розуму відкласти гарну книгу,
коли є нагода ближче познайомитися з вродливою жінкою.
Гарна відповідь.
- Молодець! - Чудова відповідь!
Супер.
ПЕКАРНЯ-КАФЕ «РОЖЕВА ОРХІДЕЯ»
- Чудовий день. - Дійсно прекрасний.
- Це воно? - Так.
Тут пройшло наше перше побачення з твоїм дідусем в Портленді.
Це мило.
Грошей у нас тоді багато не було,
але це твого дідуся не зупиняло.
Дякую.
Дідусь був такий спритний.
Ще одна підказка.
«Вона дихає вогнем.
Ми під схожою багато разів цілувалися
у цукерково-букетний період».
Схоже, дідусь втомився римувати.
«Дихає вогнем»?
- Дракон. - Так.
Міст дракона?
Навіс з драконом? Лавка у церкві з драконом?
Скільки тих місць, де ви цілувалися?
Багато. Ми ховалися від моїх батьків.
Драконове дерево.
Спа-салон «Драконове дерево»!
- Мені це місце до вподоби. - Мені також.
Так, спочатку поїмо, а потім побалуємо себе.
Вип'ємо.
Дякую, що показали мені свої романтичні прийоми.
Бо Реймонд - король.
Марта хотіла провести час з Сол.
А я знаю, що її треба трохи побалувати.
Це неймовірно.
Ти не припиняєш гратися, коли старішаєш. Ти старішаєш, коли більше не граєшся.
Розумію.
Спокійно.
До цього рівня в Duolingo я ще не дійшов.
Луїсе, я… Хто такий Габріель?
Я Майлз. Я не Габріель.
Я це знаю.
Ти нагадав мені мого кузена Габріеля.
Така сама зачіска.
Гаразд.
Дякую.
Ну ось. Тримай.
- Повідом про зустріч із читачами. - Домовились.
Дякую, що зірвали мою прогулянку.
- Було весело. - Рада зустрічі.
Так.
Зустріч із читачами. Це круто.
Що тут крутого?
Я просто підтримував.
Між вами точно була іскра.
Так, знаю. Мелані крута.
Але, Енні, ти маєш заспокоїтися.
Я знаю, ти інтроверт і не любиш любовних романів,
але ти схильний до депресій.
Відколи ви з Лілі розійшлися, ти повністю закрився.
- Ми хвилюємося за тебе. - Так.
Я знаю: якщо буду наполегливою, то зможу випхати тебе із зони комфорту.
Ти мені не чужий,
- тож я продовжу. - Розумниця.
Це правильно.
Маєш рацію.
Дякую. Я ціную це.
Подзвониш їй?
Я про це подумаю.
Можливо. Не дуже сподівайся.
Не буду.
- Поговоримо про ім'я малюку? - Пора.
Може бути Сантьяго Джуніор, скорочено Сі Джей або Сантіто.
- Я за Тіто! - Так.
МЕКСИКАНСЬКИЙ РЕСТОРАН - CASA
Привіт!
- Хлопці! - Вітаю.
Це Джеймс і Хав'єр. Друзі дитинства Генрі.
Радий знайомству.
Дякую, що прийшли.
Як таке пропустити?
Ми такі раді за Генрі.
Він був таким задротом, що, думали, нікого не знайде.
Я цьому не вірю.
Він усім подобався. Так.
Завжди був красенем.
У нього якось був жахливий хвостик.
Він йому личив.
Знаєте, так і було.
Він поїхав по батьків, скоро буде тут.
Чудово. Ми в бар.
- Веселіться. - Дуже приємно.
- Наче хороші хлопці. - Привіт.
Твоя сторінка в Pinterest ніби ожила.
У мене є бачення, і я його втілюю.
Втілюєш.
Це що…
ГЕНРІ Під'їжджаємо. Я так хвилююся!
Гаразд. Вони тут. Я зараз.
Це невеличкий подарунок від Ани.
- Ми її побачимо? - Ні. Вона не прийде.
Захворіла?
Ні, я її не запросив.
Ти ж знаєш, що міг запросити.
Знаю. Просто не запросив.
Але вона передала подарунок.
- Звісно. Вона ж дуже мила. - Так.
Мені через це вже ніяково.
Тепер мені ніяково.
Я не знаю.
Тільки не це.
Ще одну.
Хорхе! Іди сфотографуємось.
Та ні! Ви ж родиною хочете.
- Ну ж бо. - Гаразд. Добре.
Сюди.
- Привіт. - Заждіть. Дурні вийдуть фото.
Так. Дякую.
У Хорхе немає капелюха.
- Боже. - Дай його капелюх.
- Ні… - Авжеж.
Ось він.
Бездоганно!
Скажіть «ї-га».
Ї-га!
Я така за них рада.
Відколи Генрі зустрів Хорхе, він на роботі аж сяє.
Він як метелик, якого хочеться стукнути.
Вони огидно милі.
І Хорхе, як завжди, відпадно виглядає. Я б убила за його шкіру й брови.
Це не він. Я його візажистка. Я зробила йому макіяж.
- Це в нього макіяж? - Так. Багато макіяжу.
Дівчинко, а ти профі.
Дякую. Мені приємно.
Якщо вам або вашим друзям
потрібен буде візажист, дзвоніть.
Натуральний або в стилі глем.
Я шукаю власних клієнтів.
Я наступного тижня йду на весілля,
де буде купа моїх колишніх.
Хочу, щоб вони ридали від жалю, коли мене побачать.
На цьому я спеціалізуюся.
Круто. Візьму в Генрі твій номер. Бувай.
- Це пекло. - Що? Чому?
Вечірка неймовірна.
Звісно, що неймовірна,
але батьки Генрі зараз розучують лінійний танець.
Один, два, плескаємо…
А що далі? Весілля в сараї?
Я так боявся не сподобатися їм,
що не подумав, що вони можуть не сподобатися мені.
Ліл, це на все життя.
Так, це і є шлюб.
Почуваюся не в своїй тарілці через масштаб усього цього.
Усе буде добре. Така реакція дуже природна.
- Гаразд? - Так. Маєш рацію.
Усе буде гаразд. Добре.
До речі, про добре. Дінеш прийшов. Смакота.
Точно. У цьому вся вона. Ліл, як Ліл.
Що це означає?
А те, що кілька годин тому
ми говорили про наступні твої кроки,
і я не хочу бачити, як якийсь красунчик зруйнує їх.
- Точно. - Добре.
Але він такий сексі!
Забудь про все. Хтось має сьогодні розважитися.
Не драматизуй.
Ти одружуєшся з коханням свого життя. Я самотня і живу з батьками.
Ти значно старша.
Мені полегшало. Дякую.
Авжеж.
Боже, ні. Мама Генрі розмовляє з ді-джеєм.
Мені треба йти.
МЕЛАНІ ВІДАЛЬ
- Привіт. - Привіт.
Я збиралася дочекатися твого повідомлення, але не маю на це часу.
- Привіт. - Вітаю.
Дивно тебе тут бачити.
Ще вчора я сиділа на твоєму обличчі.
Точно. Моя реклама в автобусі.
Таке життя ріелтора.
Тобі варто збрити бороду. Вона трохи колюча.
Декому це подобається.
Ага.
- Вітаю з відкриттям тренажерки. Це круто. - Дякую.
Де Ана? Вона мені подобається.
Ми пропустили якусь плітку?
Так. Мене не зупинити.
Я її не запросив. Ясно?
І тепер лекції від Діасів.
Хотів би думати, що всі помиляються,
але Діаси не помиляються.
Так, Ніку, ти облажався. Чому ти її не запросив?
Не знаю. Просто… Господи!
Знаєте що? Ні. Усе гаразд. Вона не заганяється.
Я їй зараз напишу.
«Привіт, мала. Два сердечка».
АНА Привіт.
«Привіт.
Крапка».
Без смайлика. Смайлика немає. Я…
Бляха.
Мені треба випити.
- У тебе вже є. Так. - Є.
Візьму ще.
Ще келих.
Пам'ятаю, як це було, це відчуття нерозуміння.
Після дня з моїм дідусем з тобою такого вже не станеться.
Слухай, мені треба з тобою поговорити.
Я збирався почекати,
але зрозумів, що приховувати щось від тебе нерозумно.
Кажи.
Це стосується Луїса.
Це чудово.
Коли закінчаться, приходь по нові. Дякую.
Любий, мої батьки дуже хочуть тобі дещо розказати.
Як ти знаєш, ми закінчили Техаський університет.
- Буцаймо. - Так, я пам'ятаю.
Талісман університету - Бево, техаський лонгхорн.
Традиційно на весіллях має бути Бево.
На удачу.
Так, але ні.
- Що? - Так.
Завдяки зв'язкам мені вдалося неможливе: він наш.
Так!
Нехай Бево принесе благословення і вам.
З бюджету треба буде виділити гроші на прибирання за ним,
бо це більше, ніж ви можете собі уявити, але воно того варте.
- Буцаймо. - Буцаймо.
Кажи з нами, Хорхе. «Буцаймо».
Буцаймо.
Це вже занадто! Я не можу!
- Йому фізично боляче. - Так і є. Таке саме обличчя
у нього, коли я вдягаю оранжево-рожевий.
Що відбувається?
Ми просто жартуємо.
Ми завзяті техасці, але не позбавлені смаку.
Ми жартуємо. Хто б привів бика на своє весілля?
Вітаємо в родині, Хорхіто.
Дякую.
Що це зараз було?
Так мої батьки висловлюють свою любов.
Так вони поводяться з тими, кого люблять.
Варто було б хвилюватись, якби хтось
- з моїх родичів був милий. - Справді? Я їм подобаюсь?
- Більше нічого техаського? - Ні.
О боже. Яке полегшення. Це ідеальний вечір.
Зачекай. Мені пора запросити дружків.
Я дуже хочу показати тобі цей фокус.
Генрі, жарти закінчилися. Більше ніяких витівок.
Ні, я серйозно. Це буде круто.
Фокус?
Перед усіма цими людьми, на моїх заручинах?
Наших заручинах.
Генрі, ти не можеш. Це ще банальніше, ніж капелюхи.
Ти знаєш, я люблю фокуси. Шкода, що тобі вони не до вподоби.
Але мої ідеї також мають право на життя.
- Ні, якщо це незручно. - То я незручний?
Ти знаєш, я не це мав на увазі.
Бляха.
Розумію.
Гледіс Делґадо. Рада зустрічі.
Цілуй.
Правильно.
Я дуже молода тітка Лілі, тож якщо з нею не складеться,
можу звільнити час.
Дінеш Мондаль.
Я вас, до речі, знаю. Хорхе багато про вас розказував.
Справді? Він згадував, що в мене гнучке тіло?
- Тітко. - Це правда.
Про це не йшлося.
Ні? Це дивно.
Ноги такі рухливі.
Будь ягнятком, принеси нам з Лілі
нові коктейлі, а ми поки про тебе поговоримо.
- Авжеж. - Дякую.
Цей чоловік, цей костюм,
ця підлога вже слизька й ковзка.
- Скажи, що ти цього не пропустиш. - Подивимось.
Він милий і вишенька на моєму нічному морозиві,
але я тут шукаю клієнтів.
Зосереджуся на приватних клієнтах. Скажи друзям, що я вільна.
Треба гроші, щоб налагодити своє життя.
Що з ним не так?
Мені майже 30, а я живу з батьками.
Що в моєму житті налагоджено?
Та ні. Я відкрию тобі секрет.
Налагодженого життя не існує.
Воно існує.
Я хочу розвивати свою справу, переїхати,
закохатися, заміж, будинок, дітей,
стати візажистом Бейонсе і жити довго й щасливо.
Це фальшивий сценарій, який суспільство вбиває тобі в голову.
Це хибна послідовність.
Щоб купити будинок, чоловік не потрібний. Алло?
Не треба чекати кохання всього життя, щоб отримувати задоволення від життя.
Бути щасливою можна вже зараз.
Усім привіт. Можна хвилиночку вашої уваги?
Що відбувається?
Найпринизливіша частина вечора.
Ні, зараз побачиш.
Усім привіт. Овва.
Приємно бачити тут стільки людей,
яких ми з Хорхе знаємо й любимо.
Мені пригадалася дуже весела техаська весільна традиція,
яка мене завжди вражала:
офіційно попросити своїх найкращих друзів узяти участь у весіллі.
І зараз я хочу зробити це за допомогою чарівних…
чарів.
Чому всі аплодують? Він нічого не зробив.
Розслабся.
На мені гарна сорочка, ви це бачите.
Зараз, коли я розвернуся,
ви зрозумієте, кого я обрав своїм першим свідком.
ДЖЕЙМС
Як він це зробив?
Не знаю.
Джеймсе, будеш моїм шафером?
Звісно ж, буду. Я тебе люблю.
- Як це мило. - Так!
Тепер другий свідок,
який, треба зазначити,
не менш важливий, ніж перший.
І це…
ХАВ'ЄР
Це я! Я Хав'єр!
Люблю вас, хлопці.
Я зараз повернуся. Тільки перевдягнуся.
Починаю розуміти, що я мудак.
- Так. - Точно.
Знаю, що це не модно, але цей мудак хотів би,
щоб ви були його подружками.
Авжеж.
Я вас люблю.
- Друзяко. - Люблю тебе.
Зараз даруйте, мені треба декого перепросити.
Він сказав, що проситиме вибачення?
Сказав.
Наш хлопчик уже дорослий.
- Нам це вдалося. - Так.
Вибач. Пробач мені. Я так сильно помилявся щодо фокуса.
- Дякую. - Ні.
Я не був би легкою мішенню
для твоїх батьків, якби не ідея,
що все має бути саме так…
Генрі, прошу, ні.
У дитинстві я відчував, що досконалість мене захистить.
Що ніхто не зможе звільнити мене або мені відмовити,
якщо кожна деталь мого вбрання чи вечірки буде ідеальною.
А зараз я знаю…
Зараз я знаю, що мушу це відпустити.
Тобі більше не треба цього робити.
Я кохаю тебе. З усіма твоїми недоліками.
Якими недоліками?
Якщо чесно, капелюх крутий. Мені подобається.
Скільки?
Ї-га.
Про такого чоловіка я мріяв.
За такий чарівний день.
- Гей, Сол. - Привіт.
- Сьогодні був неймовірний день. - Неймовірний.
Твій дідусь знає, що мені потрібно.
А ти запам'ятав, як треба, правда?
Авжеж.
Майлз розповів мені про дещо, що сьогодні сталося.
Це непокоїть його.
Марто…
Луїс був дезорієнтований.
Прийняв тебе за когось іншого?
- Так. - Ти знаєш?
Звісно. Я проводжу кожну хвилину з цим чоловіком.
Чому ти нічого не сказала?
Його треба перевірити, дізнатися, що це таке.
Ти не мусиш нести цей тягар сама. Це заважко.
Я точно знаю, що це таке.
Лікарі сказали, що це рання стадія деменції.
Бабусю, мені шкода. Я можу щось зробити?
Це не дуже часто стається.
Коли він забуває, я пам'ятаю за нього.
Він мій хлопець.
І це благословення - мати змогу старіти разом.
Ходімо, Марто. Я цілий день чекав, коли з тобою потанцюю.
Дякую, Сол. Приємно знати, що ти поряд.
Ти як?
Знаю, тобі було нелегко розповісти мені, що відбувається.
Дякую.
Починає подобатись.
Знаю.
Ходімо.
Можна вас?
Звісно.
Чудова зачіска.
- Справді? - Так.
- Красень. - З цим я погоджуся.
Гей!
Поглянь, які вони милі.
- Де Ана? - Я її не запросив.
Я облажався. Я жахливий хлопець.
Вибач. Я щойно отримав багато непроханих відгуків.
Це тому, що ти частина сім'ї.
До сьогодні мені подобалось.
То чому ти її не запросив? Вона ж знала.
Вона передала їм подарунок.
Я міг її тоді запросити, але, не знаю…
- Може, я не хотів. - Чому?
Напевно, хвилювався, що коли приведу її,
то це буде сигналом, якого я давати не готовий.
А зараз?
Гадаю, я боягуз.
Якщо чесно, у тебе мало досвіду стосунків.
- Так. - Але багатий потенціал.
Думаєш?
Так.
І що тепер?
Ти перепросиш.
Ми любимо, коли ви, хлопці, вибачаєтеся.
Дякую за пораду, Ліл.
Ти завжди підштовхуєш мене бути краще.
Твоє перетворення дуже надихає.
Може, я теж зможу побудувати свій бізнес, купити житло.
Чого я чекаю?
Я думала, що це - майбутня я.
А якщо це теперішня я?
Ми стаємо найкращими людьми на планеті?
Ми вже у процесі.
Дякую за танець.
Гей.
- Гей. - Я вже йду.
Даси мені свій номер?
Дам.
Круто. Давай.
Сходимо кудись на наступному тижні.
Буду відвертою. Ти неймовірно привабливий.
Не зупиняйся.
- Але… - Ніяких але.
Я лише недавно пережила розрив,
і мені треба зосередитися на своєму житті.
Наприклад - і це хороша частина для тебе -
придбати собі житло.
Знаєш якогось супер-сексі,
здатного допомогти дівчині у скруті?
- Я це можу. - Супер.
Пиши.
Напишу.
Гаразд. Слухай,
цього разу я по-справжньому кладу слухавку. Добре?
Так. Побачимось у середу.
Добре. Бувай.
Забув перевірити пошту.
Ні. Ні!
Вибач, але мені доведеться наполягти.
Це лише секунда. Обіцяю, кохана. Заспокойся.
Жити з трудоголіком - те ще випробування.
Лише поглянь на це.
Що там ще?
НАША ПОДОРОЖ НАВКОЛО СВІТУ!
ДЕ МИ ЗУПИНИМОСЬ ЩО ПОБАЧИМО
Я спантеличена. Це…
Сюрприз.
Що?
Це маршрут нашої подорожі навколо світу.
А що буде з рестораном?
А всі дзвінки й реєстрації?
Мала, цю подорож було складно спланувати.
До того ж я мав переконатися, що з рестораном усе буде в порядку.
Але знаєш що?
Я обіцяв тобі цю подорож понад 30 років.
Вона повинна бути бездоганною.
Ми полетимо на Бора-Бора?
Завжди мріяла пожити на березі океану.
І поживеш, сонечко. Ось тут.
Бачиш? Я ж сказав, що про все подбаю.
Тобі це вдалося.
- Боже! - Це буде неймовірно.
Вилітаємо за тиждень?
Так написано. Не знаю чому.
Може, вони тобі й не по кишені, але, сподіваюся, підігріють апетит.
ДІНЕШ МОНДАЛЬ НЕРУХОМІСТЬ
Я придбала це житло.
Я тут живу.
Переклад субтитрів: Олена Гердова
Творчий керівник: Владислава Бурмістрова