- Вгадай, що? - Вгадай, що?
Чорт.
Привіт, боксери.
Треба частіше заходити зранку о 4.00.
- Наполовину чи природна? - Що ви тут робите?
Ми одружуємось.
- Я це знаю. - Сьогодні.
- Що? - Краще спитати, чому.
- А чому? - Страховка.
- У мене нова робота... - Треба вирушати.
- Даси закінчити? - До Вегаса їхати 16 годин.
- Вегас? - Саме так.
- Пакуй йому речі. - Так.
Спершу дам тобі штани. Соромиш мене.
Так, Вегас. Почни з ванної кімнати. Йому треба основне.
Коротше кажучи. Крайній термін, яєчко, дорого.
Розкажи трохи довше.
Додати чоловіка у страховку можна до півночі.
В Андре ґуля на лівому яєчку, він хоче на огляд.
Моя страховка ⁠- кадиллак серед постачальників, його ⁠- мішок картоплі.
Треба свідоцтво про шлюб, якщо його різатимуть.
Ти будеш нашим свідком.
- На весіллі. - Не на відрізанні яєчка.
Добре, а чому Вегас?
Звідси 15 хвилин до мерії.
Вона поруч з Burgerville. Весілля та прийом. Бум.
Нас не зареєструє азіатський Елвіс у Портленді.
Одягай. Зараз.
Добре, а чому ми не летимо?
- Андре. Досі боїшся літаків? - Я не вірю крилам, що не махають.
Гаразд. Я поїду.
Вперед!
з любов'ю
2 ВЕРЕСНЯ
- Ні! - Боже мій.
Боже. Що? Ні.
- Що це? - Що?
Це номер-люкс Harmony, дизайн сучасного художника,
протеже Яйої Кусами, Енді.
На веб-сайті нема ціни. Написано, що Д-Л-Я-В-І-П.
Ніку, скільки коштує цей номер?
Як каже мама: «Якщо питаєш, тобі це не по кишені».
Вона має рацію. Прекрасно. Дуже дякую.
Ні. Знаєш, наскільки вони завищують ціну?
Я зневоднена від поїздки.
А я зневоднена від капіталізму. До того ж це з пластику.
Командо, я запланував п'ять хвилин,
щоб усі спокійно зайняли свої спальні.
Він швидкий для того, хто не займається спортом.
Не вийде.
Хорхе, обирай.
Я не можу. Тут мені більше до вподоби освітлення, а в тій кімнаті - комод.
Мій маленький фікус.
Може, я перетягну комод у цю кімнату?
Ні, ні. Це сміховинно. Не така вже я діва.
Ми обережні. Ми дуже обережні.
Добре. Не подряпайте.
Якщо подряпаєш, платитиме Нікова мама. Ти будеш винен.
То що скажеш?
Сусідки? Чому ні?
- Ти знаєш. - Лише ти скаржишся
на мої розмови уві сні. Всі інші кажуть, це мило й заспокійливо.
Усі, з ким ти спиш, стараються тобі вставити.
Я буду на дивані.
- Я завіз. - Дякую.
- Де ти спиш? - Не знаю.
У ванні можна намостити подушок.
Точно ні. Ти заплатив за весь номер.
- Спатимеш зі мною. - Я не знаю.
Облиш. Минулого тижня ми двічі засинали разом під телевізор.
Хіба що тут буде набагато зручніше.
Воно наче з хмаринок зроблене.
Це буде дещо по-іншому.
Як у старі дні. Тільки без сексу.
Весело.
«Лише аварійна стоянка».
- «Швидкість забезпечує»... - Не читай усі знаки.
Може, відлипнеш від телефону і складеш мені компанію?
Сантьяго.
Прокидайся.
Розваж нас.
Де ми?
Тут нічого цікавого.
Скажи, що сталося з дівчиною, з якою ти зустрічався?
- З ким, Шоною? - Так.
З нею було щось дивне.
Розкажи хоч про одну дивну річ.
Вона дуже любила свого пса,
тому говорила таким самим голосом
зі мною в ліжку, як зі своєю собакою.
Ні.
Нове значення «по-собачому».
Хто хороший хлопчик? Хто хороший хлопчик?
Ні, годі. Серйозно. Але це було саме так.
Ти знов один.
Це круто. Будь у грі.
Чоловіки біологічно повинні всюди сіяти своє насіння.
Я відстебну тебе і натисну на гальма.
Ні, ні, ні. Не я. Я розвинутий.
Чому смієшся, дурненький?
Ти просто будеш одинаком, що ніколи не одружиться?
Так, такий мій план.
Санті, скільки 50-річних неодружених чоловіків
ти знаєш, що для тебе нормальні?
Це було надто осудливо для такої розумної жінки, як ти.
Але нормалізуймо людей, що не у шлюбі, добре?
Це цілком прийнятний стиль життя.
Добре. Але тобі хтось потрібен.
Якби ти постійно думав: «Я сам, мені добре», -
я думала б інакше.
Але мені здається, ти хочеш партнерку, дітей.
- Вона тебе зловила. - Гаразд.
Звісно, я хочу малого Санті, що бігав би навколо.
Але не ціною моїх переконань.
Знаєш що? Він доглядатиме наших дітей. Безкоштовна няня.
До речі, мені треба в туалет.
- Гальмуй. - Ти цього не казав.
Ситуація загострюється.
Ні, я можу потерпіти.
Так. Бувай!
- Тук-тук, геї тут. - Так.
Привіт!
Ви всі пам'ятаєте Джеймса і Хав'єра.
- Привіт. - Здоров.
Не дивно, що ви не хотіли жити з нами.
Ти не просто шафер, ти ідеальний.
- Одягай. - Гарно, але я дорослий.
- Надто волохатий? - Так. Ти любиш підстрижені.
У них є текіла.
- Не чіпай. - Саме так.
- Генк може прийти погратися. - Який Генк?
Ви одружуєтесь і не знайомі з Генком?
Це місцевий жарт? Генк - твій член?
Ні, це дурість.
Чомусь, коли я п'ю текілу, я наче стаю іншою людиною.
Не знаю, чому. Ти нічого не втрачаєш.
Генк у минулому. Тепер я п'ю горілку.
Мене наче кудись не пускають, але я хочу знати більше.
Генк непростий. Він - причина, чому мої два передні зуби - це вініри.
Генк дуже добрий,
але через нього мене не пускають у Gap.
Я люблю Генка, але через нього
- у мене тріщить зап'ястя… - Я чув.
- …коли я рухаю ним по колу. - А ще через нього я не можу
мочитися перед іншими чоловіками.
Я це пам'ятаю. Так засмучує.
Погляньте на час.
У всіх лишилось 15 хвилин, щоб розібрати речі,
тоді ми підемо до фонтану Bellagio на шоу.
- Фонтану? - Чекайте, що?
- Ми приїхали не дивитись, як вода кипить. - Не кипить, а танцює.
Знаєш, тиждень був довгий. Ми просто хочемо розслабитись.
Якщо ніхто не хоче покращити свій досвід у Вегасі, це нормально.
А басейн?
Басейн. Басейн.
Басейн! Басейн!
- Добре, гаразд! Басейн! - Так!
Це трохи по-іншому, дуже…
Ще одна жінка пригостила тебе.
- Ні, дякую. У нас продають у пляшках. - Я їй казав.
Це вже котра?
Всього третя. Я старію.
Що з нею не так?
- Не мій тип. - А який у тебе тип?
А з нею як справи?
Ми гуляли. Ставали ближчими. Що мило, але болісно.
Є ознаки, що вона щось відчуває?
Ні, я точно у френдзоні. Відстій.
Але якщо я їй не подобаюсь, я маю це поважати.
Крім того, я люблю бути з нею.
Але обов'язково захищай своє серце. Добре?
Встанови чіткіші межі.
Так, так, так.
Саме так. Ось що мені треба. Чіткіші межі.
- Ніку. Басейн. - Іду.
Він безнадійний.
Я ж казала не пити третій енергетик.
Поїздка на 16 годин.
Тричі по п'ять годин - це 15 годин, ще одна на сон.
Кофеїн так не працює.
- Гальмуй. - Я бачу.
Хочеш щось?
- Ні, нічого не треба. - Гаразд.
Ти в нормі?
Так, досі думаю, що бачу когось знайомого.
Кого? Лілі?
- Таке було з тобою? - Іноді це стається з моїм дідусем.
Таке буває з людьми, про яких ти думаєш. Ви ще говорите з Лілі?
Наче. Домовились побачитись після її дня народження,
але думаю, ми обоє просто боїмося, що історія повториться.
Гадаю, теоретично ми друзі. Але ми кілька тижнів не розмовляли.
Тому можна сказати, що я трохи про неї думаю.
Ти бачиш привидів на заправках, подумай про це.
Здебільшого я точно знаю, хто я і у що вірю.
Але буває й так, що мені до біса самотньо.
Хто б сумнівався.
А чому ж ми постійно в тебе? Бо хвилюємось за тебе.
Усе добре.
Серйозно. Іноді мені здається, що я обираю
між щастям і правотою.
Ти не повинен обирати.
А ще те, що здається правильним і що робить щасливим, може змінитись.
Мені стало легше
На 9 кілограмів…
- Я спереду. - Не можу.
Так. Попався.
Ти хитро наливаєш свій напій у їхній напій,
щоб вони подумали, що ти п'єш їхній напій.
Сол, ми заплатили за все це.
Усе, що залишиться, поїде додому в моїй валізі.
Тепер ти лікар. Облиш.
- Ще горілки з содовою? - Так.
- Чекай. Що ти п'єш? - Лимонад.
- Ти не п'єш? - Хтось має стежити за тобою.
По-перше, я стежу за собою понад 20 років.
По-друге, це і твоя парубоцька вечірка. Розважайся.
По-третє, може, я хочу познайомитися з Генком.
Повір, Генк тобі не сподобається.
Я хочу знати всього тебе, а Генк - частина цього.
Думаєш, я ніколи не мав справу з п'яною хвойдою? Та в мене диплом.
Генк.
Генк. Генк.
- Генк! Генк! - Ні. Годі.
Гаразд!
Жахлива помилка.
Чуєш запах? Тепер я хочу брюссельську капусту.
- Обгорілу. - Я люблю хорошу капусту.
Ненавиділа її в дитинстві, але зараз люблю.
Доросле життя змінює.
Цікавий факт.
Нідерландські вчені у 90-их розводили її, щоб була не така гірка.
Може, ти змінилася, але капуста змінилась теж.
Думаєш, люди, що не підходять одне одному,
- можуть змінитися й підійти? - Ну, знаєш…
Іноді забуваю, який ти гарний.
Не будь таким красунчиком.
Вибач. Про що ми говорили?
Сантьяго.
Так. Санті.
Що?
Не звертай увагу.
- Я вже випив дві склянки... - Ні, кажи.
Він прикольний чувак.
Ці стосунки так штормило, що їм не судилося бути тривалими.
Я лише цитую тебе.
Я одна з дівчат, що побивається за колишнім, бо думає, що змінить його?
Ні, я не хочу бути такою.
Добре. Тоді що ж ти хочеш?
Дивлюсь на Хорхе - і хочу це.
Хочу когось, хто турбуватиметься про мене, а я - про нього.
Але він більш.
Ми сміємось і плачемо на однакових частинах фільмів.
А коли ми не згодні,
це не тому, що ми цінуємо різні речі,
а тому, що ми прагнемо бути кращими партнерами.
Хорхе так пощастило.
І я така рада за нього.
Але частина мене боїться, що я ніколи цього не матиму.
Я раніше не казала це нікому.
Твоя таємниця в безпеці.
І я б не хвилювався про це. Ти знайдеш, що шукаєш.
Дякую, Ніку. Ти теж знайдеш.
Так. Можливо.
Гаразд. Усе добре, любий?
Так, дякую!
Хорхе, поцілуй мене негайно.
Між іншим, я люблю Генка.
Ходімо зі мною.
Зрозуміли?
- Іди. - Так, так, зрозуміли.
Я йду.
Бувайте!
Дай більше Генка.
Це моя улюблена сорочка, але я сам собі це зробив.
Добре, легше.
З Генком легко.
Любий, я весь мокрий. Треба серветка.
Справді швидко. Дуже швидко.
Тут десь має бути серветка.
Ой-ой.
Скільки ще до Вегаса?
Що?
Чорт. Треба розвернутись.
- Чекай, що? Чому? - Я забув телефон на заправці.
- Ми не поїдемо назад. - Там є відео.
Ти знаєш, які. Твоя угода про довіру забороняє паролі.
Дістань той телефон!
Це просто шина.
Боже мій, що з тобою сталося?
Генк стався. А ви бачили Генрі?
- Генрі пішов. - Але Генк на свободі,
тож хапайте телефони, ховайте гаманці,
залиште дітей удома, бо всі в небезпеці.
Добре.
- Це вечірка Хорхе Діаса? - Так.
Що це?
«Живеш лише раз. З любов'ю, Генк».
Боже, я люблю кожну мить цього.
Набагато веселіше, коли ти не його охоронець.
Півтори тисячі доларів?
Ні. Вітаю. Етикетки на місці. Ми не платитимемо за це.
- Хтось може подзвонити Генрі? - Зараз.
Одну секунду.
- Чудово. Він його залишив. - Ну…
Запишіть на рахунок номера. Дуже дякую.
Я потім розберуся з Ніком. Треба знайти Генрі.
Чи Генка. Байдуже. Це моя провина.
- Я почну групове обговорення. - Добре, так.
Я обшукаю всі будиночки.
Сол, перевір казино й повідом про результати.
- Ви двоє… - Лишимось.
- Ми будемо тут. - Вкладаємо час.
Він наче бісексуальний філіппінський гремлін. Хто ж знав?
Я думав, з Генком буде більше розваг, а не роботи.
Чекай, я щось бачу. Я передзвоню.
Привіт. Де ти взяв цей капелюх?
Моя дружина Дарла грала у крепс,
і цей чоловік сказав, що Шеріл щасливиця,
і якщо Дарла поцілує Шеріл, їй випаде сімка.
Вони поцілувались. У Дарли випала сімка.
Тепер моя дружина у моєму номері з Шеріл, а мене не запросили.
Так прикро.
Той розлучник був схожий на нього?
Так, це він. Він украв мій піджак.
Мені дуже шкода. А куди він пішов?
Дякую.
Сол: Генка бачили! Ресторан біля входу в казино.
Вони знайшли Генка.
- Супер. - Ні, ні!
Поглянь на мене!
- Усе добре? - Я купила меблі на Craigslist.
Чому б не довірити йому весільний макіяж?
Усе не так погано.
Я наче клоун!
На щастя, я професійна візажистка.
І нагорі є мій набір.
- Що? - Так. Безоплатно.
Я це виправлю.
Він мене розлюбить, якщо побачить такою.
Ану припиніть.
Минулого тижня я робила макіяж на весілля, 15-річчя і танок випускників.
Кистозні вугрі. І я всім сказала те, що кажу тобі зараз.
Я змушу тебе полюбити лице, якщо пообіцяєш любити те, що всередині.
- Добре. Ходімо. - Гаразд.
- Є успіхи? Ти знайшли його? - Я ніде його не бачу.
- Ви з нами повечеряєте сьогодні? - Ви бачили його?
Він тут був. Замовив «Палому» і морепродукти.
- Знаєте, куди він пішов? - Ні. Даруйте.
Джеймс: Хтось бачив Генка на підвісному мості. Я візьмуся.
Це радує.
Хочете? Він пішов, а я не встигла подати.
- Ні, дякую. - Дякую.
Він уже заплатив. Хороші чайові.
Ми з'їмо.
- Будь-який вільний столик. Зараз підійду. - Дякую.
- Сол. - Слухай, я голодні. Ти втомився.
Судячи з обговорення, у Джеймса зачіпка.
Добре. Зробімо перерву. Де б Генк не був, з ним точно усе добре.
Твоя кишеня була легша. Чому в тебе нема почуття рівноваги?
Ти грубіяниш тому, хто може втратити яєчко через рак.
Та ґуля - вросле волосся, ти це знаєш.
Зробімо так. Треба знайти найближчу крамницю
- і покінчити з цим. - Що? Ні.
Елвіс працює лише по суботах.
Слухайте, ми справді не встигнемо вчасно.
Ви точно хочете одружитися сьогодні?
- Ви лише сварились. - Ми сварились?
Що ми робили в машині? Ми звемо це гострою розмовою.
Коли ми справді сваримось, вона доводить мене до сліз.
- Любий. - Ні-ні.
Я маю чогось навчитись.
Гаразд.
Я забув, що він у кишені.
Бачиш? Усе добре.
Так. До Вегаса ще півтори години, добре?
Це запасне колесо може проїхати лише десь 110 кілометрів.
Ні, воно проїде весь шлях.
До того ж я маю сьогодні одружитись. Це вже не про страховку.
Я закоханий.
Добре. Отже, запасне колесо. Так? У нас не вийде.
У нас вийде.
Іноді треба просто вірити.
Знаєш що, люба? Твій чоловік кермуватиме.
Дівчина все життя розповідатиме про тебе казки.
Я знаю. Я наче Жанна д'Арк візажу.
Було весело.
День ще не скінчився. Ще розважимось.
Коли знайдеш Генрі. Його досі нема.
Так. І нам треба поїсти.
- Я налетів на міні-бар. - Не можна. Сол нас уб'є.
Можна, і ми будемо. Великий Toblerone?
Дивись. Він уже відкритий. Схоже, ми маємо його з'їсти.
Боже, Ніку, я так тебе люблю.
Я тут подумала.
Ніку, я…
Я думаю…
Ти мій найкращий друг.
Дякую.
Добре. Я маю зібратись.
Даруйте, можна серветку?
Хтось украв усі серветки. Навіть запасні у коморі.
Ми не знаємо, як. Я принесу туалетний папір.
Не треба. Дякую.
- Дивно. - Картопля фрі з батату на вигляд добра,
але 16 доларів? Ні.
Сол, у тебе є гроші.
Чому ти… Я просто скажу, такі скупі?
- Питає він з любов'ю. - Не знаю.
Я раніше не мали пристойного доходу.
Якось неправильно його витрачати. А якщо щось трапиться?
А якщо моє авто розіб'ється?
Твоя Elantra 2005 року. Сподіваюсь на це.
Не з тобою всередині.
Коли стається щось хороше,
я чекаю, коли рівновага опустить мене назад.
Що це може бути? Не почуття сорому чи травма поколінь, правда?
Не знаю, чи ти таке відчуваєш,
але я запитую себе як меншина серед меншини:
«Коли я зроблю достатньо?».
- Достатньо, щоб було добре й безпечно. - Щоб відпустити.
Так. Гадаю, я-підліток подумав би, що теперішній я дуже успішний.
Ти успішний. Я так тобою пишаюсь.
Хто б казав. Сол, ти рятуєте життя.
Я продаю тостади.
Тостади теж рятують життя.
Нам пощастило мати одне одного. Знаєш?
Я завжди знав, що я не такий, але завдяки тобі не почувався самотнім.
Я пам'ятаю, як ти зізнався мені. З пофарбованими кінчиками…
Я так і знав.
«Я закохався в декого, і цей дехто - хлопець».
Годі!
Ти такі грубі!
Боже, я сумую за спілкуванням із тобою.
Я знаю, що ми зайняті й бачимось раз на п'ять років,
але можна проводити більше часу разом?
- Будь ласка. Негайно. - Так. Будь ласка.
Багато пацієнтів помирає з жалем, і це не: «Якби ж я працював більше».
Зазвичай: «Якби ж я дозволяв собі бути щасливішим».
Похмуро.
- Перепрошую. - Так.
Можна замовити той надто дорогий батат, будь ласка?
- Звісно. - О так.
Приїхали!
Так, приїхали.
Приїхали!
- Ми одружимось! - Так, крихітко.
Вона сказала так!
І я кохаю його, але він наче фікус.
Потребує багато особливої уваги.
І всі ігнорують кактус.
Бо думаєш: «Вони ростуть у пустелі. Усе буде добре».
Ні! Не буде добре!
Знаєш, скільки є мертвих кактусів?
- Тонна? - Саме так, Бобе.
Тонна мертвих кактусів.
І їм не треба багато.
Але час від часу
вони хочуть пити.
Мене теж треба поливати, Бобе.
Мене теж треба поливати.
- Розумієш, про що я, Бобе? - Гадки не маю.
Я теж тебе люблю!
Уперед!
Вона чекає на тебе.
Що?
Твоя бутоньєрка. Вона чекає на тебе.
Санті, Елвіс готовий. Ходімо.
Мої вітання.
Дякую.
Свічки з обох боків символізують ваші особисті життя,
які ви мали до цього моменту.
Бо віднині вас не двоє.
Ви одне ціле.
Гаразд.
Тепер поверніться одне до одного.
Права рука над плечем, як у карате.
І як Елвіс. Кажіть своїй жінці.
«Слухай, мамо».
Слухай, мамо.
Обіцяю завжди любити тебе ніжно.
Якщо не попросиш жорстко.
Обіцяю менше розмов.
- І набагато більше дій. - Набагато більше дій.
Оскільки ви, дурні, поринаєте з головою, чи хочете ви щось додати?
Завжди.
Дякую.
Що прийняв цю гучну й горду домініканку.
Ти добрий, смішний
і до біса гарний.
Я така рада, що ти будеш мій.
Назавжди, кохана.
Я дуже радий розділити життя з найпрекраснішою людиною на Землі.
Ти зруйнувала мої стіни
і показала, наскільки чудовим може бути життя.
Вітаю.
Оголошую вас чоловіком та дружиною.
Друже.
Ми це зробили!
- Я не… - Почекай.
Це телефон Генрі.
- Відповісти? - Так.
- Алло. - Привіт. Я загубив телефон.
Мене звати Генк. А тебе?
Генрі. Привіт. Це Хорхе. Де ти?
Я у клубі з Бобом.
- Знайди нас. Бувай! - Де… Хто такий Боб?
- Добре. Він у клубі, тому ходімо. - Я напишу нашим.
Привіт.
Вони помітили Генрі у клубі.
- Ми зустрінемось там. - Чому він не написав мені?
Телефон сів. Добре. Остання партія в покер.
Тепер слухатимеш мене? Тримай туз. Позбудься цього.
Зараз.
ШВИДКИЙ ПОКЕР
ПЕРЕМОЖЕЦЬ!
Я бог Вегасу!
Люблю тебе. Люблю тебе.
Добре. Ходімо, поки я ще раз не програла.
- Так. - Добре. Клуб?
- Так, клуб. - Чудово.
Вибач.
Ти можеш так багато не робити цього?
- Що не робити? - Знаєш,
- тримати руку, казати, що любиш. - Але я люблю тебе.
Що таке?
Ліл…
Ти мене любиш.
Але насправді ні,
не так, як я хотів би. І це нормально.
Ти дала зрозуміти, що я для тебе лише друг.
Але зараз бути твоїм другом трохи важче.
- Ніку… - Ліл, я…
Я кохаю тебе.
Я повністю, до болю,
всім серцем тебе кохаю.
Щоразу, коли ми разом,
я закохуюсь у тебе ще більше.
Я міг би назвати всі причини, чому, і ми пробули б тут усю ніч.
Але це вже й так достатньо принизливо, тому…
Я не знала про твої почуття.
Що ти, Ліл. Серйозно?
Ти не знала?
Я знала, що ти запав на мене минулого року, але думала, що це минуло.
Ні. Я порвав з Аною, бо не можу викинути тебе з голови.
Мені треба сісти.
У нас є шанс?
Бо якщо є хоча б один відсоток, я тут.
Але якщо
шансів немає, тоді
я маю це знати.
Бо в такому разі
я не хочу ділити з тобою ліжко.
Не хочу, щоб ти казала, який я гарний, чи тримала руку.
Тим паче не хочу, щоб ти казала, як сильно любиш мене,
бо це змушує мене думати, як чудово було б нам разом.
То чому ми не разом?
Так.
Вибач. Це занадто.
Але тепер ти знаєш.
Як дуже мудрий
і тепер зниклий безвісти якось сказав,
мені треба межі.
Тому…
Я піду додому.
А ти розважайся у клубі, добре?
Ти жартуєш.
Ненавиджу черги.
Ніхто їх не любить.
Генрі любить черги. Вони нагадують йому, що час - це дар.
Він таки особливий.
Так. А якщо коїться щось погане?
Що, як він зв'язався з мафією?
Треба йти туди, Сол. Я люблю його.
- Зробимо. - Що?
- Боже. - Ходімо.
Де ти це взяли?
Привіт.
- Дякую. - Так.
- Скільки ти йому дала? - Двісті доларів.
Він не рахував. Могли б дати один.
Гаразд. Де він?
- Хіба не класно? - Генрі!
Лілі!
- Я - Генк. - Так, це ти.
Треба знайти Хорхе.
Усе добре? Ти якась сумна.
Просто маленька екзистенційна криза, Генку.
Поплач на плечі в Генка. Воно вже мокре.
- Не пригадаю, чому. - Нік сказав, що кохає мене.
Так! Нік такий закоханий, дівчинко!
Чекай.
Усі це знають? Як я про це не знала?
Лілі. Гарненька, але іноді дурна.
Що ти відчуваєш до Ніка?
Відчуваю себе дурепою.
Скажу як дурень дурепі, знаєш, що найрозумніше я зробив?
Одружився з найкращим другом.
- Генку! - Друже!
Боже.
Молодець, Ліл.
Дякую. Він ваш.
Я маю дещо зробити.
- Де ти був? - Так. Де ти був?
Ти Жак П'єр?
Так, так.
Тобі треба були серветки.
Дякую.
Ти цілий день їх шукав?
- Мені дещо треба. - Тобі треба води, любий.
- Саме так. - Дай аспірин.
Мене теж треба поливати.
Це буде дуже швидко.
Гаразд? Просто… добре. Відкрий рот.
Добре, добре. Пий. Ось так. Чудово.
Неймовірно.
Ти поливаєш мене.
Ти розумієш.
- Справді розумієш. - Так.
Боббі, він розуміє!
- Так! - Це… Добре.
Любий. Любий. Привіт.
Я буду дбати про тебе.
Завжди. Добре?
Дуже дякую.
Нас переселили у номер-люкс. У шлюбу є свої переваги.
Переселили? Нас переселили?
- Ти ненавидиш кожну мить нашого весілля? - Ні, насправді
ви змусили мене думати, що шлюб - не найгірша вигадка.
Що це, Залізний Дроворубе? Воно б'ється.
Так.
Виселення об 11.00. Поснідаємо у Bellagio?
Шведський стіл.
Думаєш, я дозволю тобі дві години їсти все й сісти в моє авто?
Тепер воно наполовину моє.
Твоя правда.
Так.
Санті?
Сніданок, завтра.
Так, звучить добре.
Може, ви підете нагору?
- Я побуду тут, озирнуся. - Добре.
- Це вам. - Дякую, сер.
- Ми вступимо в шлюбні стосунки. - Так!
- Дякую. - Увімкнемо «Супер Майка»?
Привіт, це Лілі.
Вибачте, я не відповіла. Якщо це важливо, напишіть.
Привіт, це я.
Я думав про тебе.
Привіт.
- Привіт. - Що робиш?
Я подумав, буде легше, якщо я спатиму на маленькому дивані.
Я міг би спати в залі, але довелося б усім пояснювати…
Я хочу тебе.
Що?
Я завжди хотіла тебе.
Просто дотепер не знала, що ти мій,
але ти завжди був моїм.
Коли стається щось добре, я хочу подзвонити тобі.
Коли мені сумно, я можу покластися, що ти мене розвеселиш.
Коли я в ліжку пізно вночі, я думаю про тебе.
- Справді? - Так.
Мило. До речі, я ще й постійно мастурбую на тебе.
Ніхто мене так не смішить, як ти.
Мені це потрібно. Я хочу цього.
Я хочу тебе.
Скажи ще раз.
- Я хочу тебе. - Ще раз.
Точно?
Точно.
Так.
Знаєш, що я хочу?
Так.
Чекай. Хочу тебе бачити.
- Чорт. - Трясця.
- Хочеш знову? - Більше за все.
Це моя дружина.
Сантьяго Голосове повідомлення
Порцелянова лялька береже таємниці! Дайте їй салат...
Переклад субтитрів: Iryna Filonenko
Творчий керівник: Владислава Бурмістрова