1943 Varșovia, Polonia
Hoți îndreptățiți
1985 Los Angeles, Statele Unite ale Americii
Nu aș merge într-acolo.
Bună seara. Ai venit să mă furi noaptea?
Trebuie să-mi cer scuze.
El poate fi un pic cam prea grijuliu uneori.
Eu sunt domnul Goodman.
Te rog. Umbrele nu mă mai sperie.
Așa e mai bine.
Ce sperai să găsești?
Bani? Bijuterii?
My Tréhot?
Aa, da.
O piesă frumoasă de neprețuit.
Mă întreb,
ce anume te împinge să-ți... riști libertatea?
Sau chiar viața?
Vino aici.
Promit să nu te lovesc, vino.
Oare ea, îți reamintește de cineva?
De mama mea.
Acum înțeleg.
Știi ce este asta?
Numărul tău... din tabere.
Milioane de oameni continuă să nege.
Mă bucur să aud că recunoști adevărul.
Știam că am făcut alegerea corectă.
Ce vrei să spui?
Nu suntem prea diferiți, tu și cu mine.
Amândoi știm ce înseamnă...
să porți suferința strămoșilor noștri,
ura față de dușmanul nostru etern.
S-ar putea să nu iei Renoir-ul în seara asta,
dar poți veni să te uiți cu plăcere oricând dorești.
Cu o condiție.
Și care ar fi?
În loc să furi de la mine,
să te gândești să furi... pentru mine.
Domnilor.
De ce ai venit aici?
Oo mă cunoști doar. Nu puteam sta deoparte.
Pensionarea chiar nu mi se potrivește.
Ai încercat grădinăritul?
Să mergi într-o croazieră, poate?
Știi ce, dacă nu există un vot pentru a mă îndepărta,
cred că încă sunt membru al acestei organizații.
Ar fi trebuit să te îndepărtăm în momentul în care ai dat greș.
Am făcut ce trebuia să fac.
Aia nu a fost decizia ta.
Știi al naibii de bine că Josef ar fi distrus acele tablouri
mai degrabă decât să le vadă în mâinile naziștilor.
Ceea ce nu știu este ce a văzut Josef la tine de la început.
Nu ai aparținut niciodată locului.
Nu poți înțelege.
O să întreb din nou.
Nu tot eu sunt... directorul executiv...
al acestei organizații?
Annabel.
Bine ai venit acasă, hm?
Arăți bine. Ei bine, ce te aduce aici?
Alek.
Le-am găsit. Le-am găsit pe toate.
- Ce? Unde? - Da.
Aici, sunt în Los Angeles.
Resursele noastre nu mai sunt la dispoziția ta.
Nu cer permisiunea.
Oo uite, Annabel, vreau să-l onorez pe Josef
la fel ca tine, dar mi-e teamă că trebuie să fiu de acord.
Nu, Alek, ascultă-mă. Aceasta este șansa noastră să facem
ce a vrut Josef, să facem.
Lumea nu va ierta un alt eșec.
Of, după ce s-a întâmplat...
trebuie să ne punem speranța și resursele în instanțe.
Când l-am întâlnit prima dată pe Josef...
abia ce ajunsesem în tabără.
Stăteam la coadă să ne primim numerele.
Aveam doar zece ani, eram speriat și singur.
Fiind tatuat de străini.
Când americanii ne-au eliberat,
am fugit cu prima ocazie pe care am avut-o.
Am mers pe jos, am făcut autostopul, am călărit
vreme de 4 nopți până la el acasă.
Vorbea doar de întoarcerea la această cutie.
Îmi era ca un frate.
Un tată pentru tine.
Deci mă înțelegi?
I-am făcut o promisiune lui Josef.
Una pe care plănuiesc să o respect.
Annabel tu spune-ne de ce ai nevoie?
Așadar?
Și-au oferit tot sprijinul.
- Nu, serios? - Da.
Ei bine, cum de i-ai convins să aibă încredere în tine din nou?
Nu fi tu îngrijorat de asta.
Acum, rămâne încă în discuție furtul tablourilor
- de la naziști, nu? - Desigur.
Ultima dată a devenit ceva personal și rahatul s-a împrăștiat repede.
După cum am spus, nu este cazul să-ți faci griji.
- Bine? Acum, haide. Haide. - Unde mergem?
Avem nevoie de informații.
Te rog, nu Lucille. Nu-mi spune de Lucille.
Da, o să mergem să o vedem pe Lucille.
Haide.
Am intrat.
Cum adică?
Acesta este cel mai puternic firewall pe care îl avem.
Nu știu ce să-ți spun.
Ușile din spate, vulnerabilitățile de depășire a buffer-ului.
Bine, grozav. Cum reparăm breșa?
Asta nu e treaba mea.
Bine. Trebuie să-ți reamintesc
de condițiile de eliberare la locul tău de muncă?
Voi rula diagnostice
și am să-ți trimit un raport până mâine dimineață.
Șobolanii tăi de laborator ar trebui să poată închide
majoritatea golurilor din firewall.
Bună Luce.
- Eddie, eu... - Ce-ai mai făcut?
- Arăți bine. - Eu...
E clar că nu ai înțeles partea cu: Stai naibii departe de mine.
Încă ești supărată pe mine?
Stai un pic. Dacă tu ești aici, înseamnă că...
Bună Lucille.
Ce-ai mai făcut?
Am supraviețuit.
Bun. Am un job pentru tine.
- Am deja un loc de muncă. - Ce? Lucrezi pentru federali?
Da, ei bine, pot plăti facturile și mă ține departe de închisoare.
O ducem pe asta la capăt, și vei fi liberă și curată.
Vorbim de FBI-ul.
Nu rezolvi doar cu un telefon.
De ce crezi că încă nu ești la închisoare?
Serios?
Sindicatul mai are relații
în capitala statului. Ne vom ajuta unul pe altul.
Singura persoană pe care tu ai ajutat-o vreodată
ai fost tu.
Eu... nu sunt dispusă să trec prin rahatul ăla din nou cu voi doi.
- Nu, mulțumesc. - Chiar vrei să-ți petreci
următorii 5 - 10 ani explicându-le asta bărbaților
care nici măcar nu sunt inteligenți pe jumătate cât tine, hm?
Haide Lucy, haide.
Ești mai bună de atât.
Am nevoie de tine, mama.
Chiar am nevoie de tine.
- Și de el? - Mă voi descurca cu el.
- Ce furăm? - O pictură.
- 4 tablouri. - Stai ce?
- 4? - 4 tablouri. Haide.
Să mergem.
4 tablouri?
- Deci, cine este ținta? - Otto Huizen.
Un capitalist german ale cărui investiții sunt concentrate
în încercarea de a crea un al patrulea Reich neo-nazist.
- Pare un tip dat naibii. - Da, e sadic.
Și ești sigură că are toate cele 4 tablouri?
Da.
Recent Huizen a avut o întâlnire de afaceri
cu Uriel Kantor.
- Oligarhul rus? - Da, acela este el.
După câteva sticle de vodcă,
au început să-și compare mărimea propriilor capitaluri.
Și a pieselor neprețuite de artă care le veneau în minte.
Huizen se lăuda cu picturile lipsă
la care doar el se poate uita.
Un rus și un nazist. Ce-ar putea merge prost?
El este mai mult decât un rus.
Este evreu.
Unchii lui au fost la Auschwitz,
în aceeași perioadă cu Josef.
- Deci, care e jocul? - Bine, voi trimite un spam
în serverul de e-mail al companiei sale cu un PDF cu arme.
Adică, nu va dura mult până ce unul dintre angajații lui idioți
să dea clic pe el.
Și atunci începe adevărata distracție.
- Te-am prins! - Ce naiba?
- Te-am prins. - Ești bine?
Oo sunt mai bine decât normal.
Cârlig, funie și platină, iubitule. Eu...
am acum acces la rețeaua lor
și la acreditările lor de conectare.
Și la rețeaua lor.
Așadar,...
- spuneai,... - Da, am spus... că m-am conectat.
Eu... pot vedea totul.
- Ce anume, totul? - Totul, totul.
E-mailuri, informații bancare, istoricul achizițiilor,
- istoricul browserului... - Uau, stai, stai.
Tu... poți face asta?
Poți chiar, să vezi pe ce site-uri se uită?
Eu... aș putea.
E cam înfricoșător.
Pun pariu că caută multe lucruri ciudate.
Ce... anume... vrei să spui?
Știi, băieții bogați ca el,
toți accesează rahaturi ciudate.
Știi, pun pariu că, caută ceva,
despre sclavie, rahaturi despre svastică sau așa ceva.
Ei bine, dacă crezi că asta e ciudat,
atunci trebuie să ieși mai des.
Oo da?
Păi asta nu mai pare să fie Lucy pe care mi-o amintesc.
Hhm, dacă ai ști.
Bine, acum pleacă de aici. Mă încingi.
- De parcă mi-ar fi cald, mi-e cald. - Știam, știu.
Du-te, te rog.
Salut, salut.
Bună, trebuie să fac asta repede.
Așadar, unul dintre lacheii lui proști a dat clic pe fișierul fals.
A transmis identificarea pachetelor
prin care am rulat un program de decriptare,
și i-am accesat rețeaua.
- Ce anume? - Asta... înseamnă
că mi-am creat propria rețea. O dețin.
Orice sistem de securitate va fi online
îi voi putea dezactiva și intercepta orice alarmă.
- Bine, trebuie să închid, pa. - Bună treabă.
Acum, să mergem să furăm niște planuri.
Bun venit, sunt Victoria. Ce vă putem proiecta?
- Încântată de cunoștință. - Încântată de cunoștință.
Dânsul este asistentul meu, Nathan,
Și am vrea să construim o casă nouă pentru weekend
pe Coasta de Nord.
Excelent, dacă mă urmați,
putem merge în sala noastră de conferințe
și să aruncăm o privire la câteva modele.
Mulțumesc.
Scuză-mă, Victoria? Este vreo toaletă la care pot să merg?
Desigur, pe acest hol la capăt și la dreapta.
Mulțumesc.
Îmi place mult spațiu. Știi, un singur nivel larg?
Desigur. Cred că am arhitectul potrivit pentru tine.
Minunat. Abia aștept să-l cunosc.
Este totul în regulă?
- Poate vrei niște cafea sau apă? - Nu. Nu-i nevoie, mulțumesc.
Sper că Nathan este bine.
Sunt sigură că e bine.
Mă scuzi un pic?
De fapt, o să merg înainte și eu până la toaletă.
- Desigur. - Mulțumesc.
Unde ai fost?
M-am gândit să fac un tur, știi?
Pare un loc de lucru frumos.
Nu avem timp pentru asta!
- Ai luat ce ne trebuie? - M-am pierdut. Da, da.
Ea începuse să pună întrebări, deja.
Avem o problemă.
Am trecut prin e-mailurile lui, prin facturi.
Huizen aduce un tehnician în seifuri în casă la fiecare 6 luni.
Așa că am început să caut și alte achiziții similare
și am constatat că deține un seif Gateway Super Defender TRX.
Este unul dintre cele mai bune seifuri de casă acolo.
Avem nevoie de un lăcătuș.
Ei bine, mai sunt și altele.
Camerele de supraveghere din casa sunt camere IP - transmit imagini pe internet.
Am verificat culoarul de transmisie al fiecăreia.
Am numărat nu mai puțin de
6 paznici pe proprietate.
Vom avea nevoie și de un wildcard.
- Serios? Ești sigură? - Da. Categoric.
Dar Ricky?
Nu e pregătit pentru eliberarea condiționată încă... vreo 18 luni.
- Max? - A ieșit, e pensionar.
S-ar putea să cunosc un tip.
Bine în regulă. Adu-l. Mă duc să o văd pe Nadia.
Bună Nadia.
Nu-mi spune că ți-ai încuiat cheile în mașină.
Bună și ție.
Ce vrei?
Se pare că ai avea nevoie de un pic
de aventură în viața ta, în prezent.
Aventură?
Aici am toată aventură de care simt nevoia.
Ce zici de o provocare?
Te cunosc de foarte mult timp.
Și știi al naibii de bine că tu nu mă poți provoca.
- Serios? - Da.
Ce zici de un Gateway Super Defender.
Rezidențial, păzit strașnic, cu o miză mare.
5, 10 minute maxim.
Seiful este rezistent lucrului unui om, timp de 20 de ore
și tu vrei ca eu să-l deschid în mai puțin de 10 minute?
Da.
Am înțeles bine?
Cred că Eddie o să vrea să-l deschidă, nu?
Eddie?
Ce-ar fi să nu mai vii în magazinul meu și să mă insulți.
Deci, poți să o faci?
Mă bag.
- Vino aici! - Hei, Bruno!
Dacă îți mai văd fundul pe aici, nu vei mai avea nevoie de telefon.
O să-ți rup fiecare deget
de la mânuța aia a ta, înțelegi?
- Da. - Acum dispari.
Dispari!
Eddie. Ce naiba omule?
Ce faci în Skid Row, hm?
Încă bagi frică de Dumnezeu în copii, văd?
Aa știi, răhățelul a vrut să-mi cumpere telefonul,
apoi s-a gândit că poate să dispară cu el.
Nenorociții de copii ai zilelor astea.
Ce naiba faci la o casă de amanet?
Câștigi binișor aici?
Știi, bătrânul plătește numerar
ține departe drogații iar pe dealeri afară.
Vrei un job adevărat? Ziua de plată e generoasă.
Acum tu dai de lucru?
Nu încă. Tot cu aceiași oameni.
Da. Mereu partitura a doua,
stând în același loc, prea mult.
Mulțumesc pentru sfatul de carieră.
Te bagi?
Pe cine trebuie să lovim, hm?
Bine, deci, proprietatea lui Huizen e făcută ca un fel de campus.
Plutește pe apă
și noi vom profita de asta, bine?
Vom acosta aici,
iar aceste pietre nu ar trebui să fie greu de escaladat.
Oo, de ce... lângă apă?
Adică, de ce nu ne apropiem pe jos?
Ei bine, terasa din spate
este partea cea mai slab păzită a casei.
Sunt doi paznici
la ușa din față lângă ceas,
sunt doi paznici pe alee,
și un alt paznic în interiorul casei care cutreieră la primul etaj.
Un al patrulea trece prin curtea din spate cam la fiecare 35 sau 45 de minute.
Dacă ne alegem momentul corect, putem intra în casă nedetectați.
Să presupunem că există uși glisante la terasă?
Da. Îi vedem pe camera principală de la etaj
- și pe camera curții din spate. - Nadia?
Ușile glisante din sticlă de obicei au o încuietoare cu șurub.
Ușor de intrat,
dar voi fi pregătită pentru ce-i mai greu.
Da bine.
Odată intrați, trebuie să ne supunem paznicului de la primul etaj.
De el mă ocup eu.
Vrem ca el să fie imobilizat, nu să-l rănim.
Cum te aștepți să scapi de cineva
fără să-l lovești? Doar un pic.
- Vreau să spun... - Un pic.
Eu... o pot face. Știu ceva jujitsu.
- Ceva? - Da.
- Ei bine, felicitări. - Poți să o faci?
- Cred că mă descurc. - În regulă.
Vom găsi seiful și apoi Nadia își face numărul.
Dar Huizen?
Dăm lovitura când nu e acasă. Luce?
Da, secretara îi ține calendarul în Cloud.
Va fi în San Francisco următorul weekend.
- Doar paznicii vor fi acolo. - Am putea intra și ieși
fără ca ceilalți paznici să afle că am fost acolo.
Așadar rămâne stabilit. Lucille va dezactiva alarma de aici
și suprascrie toate transmisiile camerei,
creând o buclă nouă de transmisie.
Stai un pic. Vii și tu?
Da, vin. De ce să nu vin?
Oo, nu știu.
Doar că...
Ce? Pentru că e femeie?
Doar că...
Nu te uita la mine, omule, tu îți sapi propriul mormânt aici.
- Da bine. - Bine, tu... ești amuzant.
Ce amuzant ești frate, dar am tot așteptat
acest moment de mult timp, deci nu am cum
să lipsesc, bine? Așa că...
Nu, hei ce tare.
Este minunat. Îmi place.
Nu trebuie să fiu cel mai rapid. Trebuie doar să te depășesc.
Oo, chiar și pe tocuri, nu mă poți depăși, bine?
Așa că, da.
În regulă.
Înapoi la muncă.
Annabel.
Ia-mi dracului poșeta!
Să mergem...
Aa, domnișoară Gomez.
Îmi face plăcere să te cunosc, în sfârșit.
Te rog ia loc.
Știi
s-a pus o recompensă pe capul tău?
- Familia Kerr? - Da.
Se pare că răzbunarea este prețul pentru tabloul Monet distrus.
- Cât este? - Tabloul Monet?
- Recompensa? - O jumătate de milion.
- Cafea? - Nu mulțumesc.
Spune-mi.
De ce să distrugi o piesă de artă atât de valoroasă?
Știi cine sunt Kerr și de unde se trag.
Așadar ideologia lor îți dă dreptul
să iei și să distrugi ce este al lor?
Nu este al lor, a fost furat.
- Serios? - Da.
De la cine? Când?
A fost luat de la familia Rosenbaum
în timpul jefuirii Franței de către naziști. Îți sună cunoscut?
- N-am auzit niciodată de așa ceva. - Nu?
Dar de execuția a 6 milioane de evrei?
Pun pariu că nici de asta nu ai auzit, nu?
Ar trebui să te predau familiei Kerr de îndată
și să iau recompensa.
Deci ce mai aștepți?
Îmi face plăcere să te privesc
cum alergi după lucruri ce nu le poți avea,
lucruri care nu sunt ale tale.
Ai dreptate. Nu sunt ale mele.
Aparțin întregii lumii și eu o să le dau înapoi.
O să le dau pe toate înapoi.
Chiar și pe ale tale.
Doar nu crezi asta.
Nu vei avea niciodată tablourile mele. Lumea nu este demnă de ele.
Doar un popor superior merită o asemenea artă.
Bine.
Când ești gata să încasezi acea recompensă, știi unde să mă găsești.
Aroganța ta mă intrigă. Vino după tablourile mele.
Și apoi vei da greș, iar eu voi colecta recompensa.
Ne vedem atunci.
Scuzați-mă.
- Bună. - Bună.
Trebuie să vorbim.
Te simți bine?
- Ce s-a întâmplat acolo? - Sunt bine.
Familia Kerr e pe urmele mele.
Ei vor rambursarea valorii pentru distrugerea lui Monet.
La naiba!
Și acum știe că venim.
Relaxează-te, da? Mă ocup eu de asta.
Și-a arătat mâna.
Are tablourile, respectăm planul.
Iisuse, ce facem aici, Annie?
Spune-mi adevărul.
Este doar un alt job al sindicatului?
Ce tablouri furăm?
Un Monet, un Degas, un Picasso și un Van Gogh.
La dracu. Știam eu. Picturile lui Josef.
Am trecut împreună prin niște rahaturi, Annie,
Și Dumnezeu știe că îți sunt dator,
dar nu sunt pregătit să mor pentru niște tablouri.
Ei bine, mie nu-mi pare rău pentru că am făcut o promisiune.
O promisiune pentru care sunt dispusă să mor.
Știi că trebuie să stai deoparte acum.
- În niciun caz. - Annabel, ai fost exclusă...
- Nu! Nu. - Ai fost exclusă
și este singura cale să mergem înainte.
Ne-am hotărât că ar fi mai bine
dacă Annabel n-ar veni.
De ce schimbarea asta bruscă?
Uite ce-i, nu putem risca cu asta, bine?
Credem că e mult mai bine dacă îmi fac treaba de aici,
și sunt atentă la tot ce mișcă,
și dacă ceva nu merge bine, să vă pot elibera.
Bine, dar care este planul de rezervă?
Lucille?
Da.
Pot... O pot face.
Nu, bine, eu pot face treaba lui Annabel și pe a mea.
Mulțumesc totuși, dragă. Apreciez efortul echipei.
- La naiba! - La naiba!
Uită-te la el!
- Aș putea să... - Am spus că am înțeles.
- Aș putea să... - Poftim. Bună treabă, mama.
Bine, haide, încetați cu joaca.
Să mergem. Concentrați-vă. A fost bine, mama.
Arată-i că-l poți doborî, chiar așa.
Deci, crezi că ea se poate descurca?
Da, absolut.
Știi că înțeleg
ce înseamnă aceste tablouri pentru tine.
Nu, nu cred că înțelegi.
Aveam 18 ani.
Trăiam pe străzi, furam tot ce puteam
tot ce se putea urni din loc doar pentru a supraviețui.
Eram bună la asta.
Și am auzit despre acest evreu bătrân
care avea o rezervă de numerar într-un seif.
M-am dus acolo să-l fur.
Și atârnat de perete în birou
era acel tablou, ăla...
Era un Renoir. Era frumos. Am fost...
am fost fascinată de conținut,
de frumusețea acelei femei din acel tablou.
Era ceva visceral și așa de profund pentru mine.
L-ai furat?
Nu.
Te-a prins Josef?
Josef m-a salvat.
Nu știu cum, dar el a plănuit toată treaba.
Josef mi-a fost ca un tată.
El a fost mentorul meu. M-a învățat tot ce știu.
El a crezut că ar putea vindeca lumea de durerea ei prin artă
și a vrut să dea înapoi toată frumusețea furată de naziști.
Crezi că se va mai putea?
Acele 4 tablouri aparțineau familiei lui Josef
și și-a petrecut toată viața căutându-le,
deci trebuie să se poată.
Aceasta este singura șansă pe care o vom avea, Eddie.
Avem o mare problemă.
Lucille, ce se întâmplă?
Ei...
- Ce? - Ei îmi accesează datele.
Ei... îmi piratează sistemul creat.
Cine ar putea să te pirateze?
Bine, deci ce putem face?
Ar trebui să tragem ștecherul din priză sau ceva?
Nu, nu, nu, nu. Dacă facem asta,
eu... nu voi afla cine a fost,
ce au văzut, ce au luat.
Dacă ai încerca...
Să tacă toată lumea și să mă lăsați să lucrez.
Asta este. Da, eu... Ei au...
- Ce se întâmplă? - La naiba, sunt... m-au scos afară.
- Au... - Ce?
Ei... au schimbat totul.
Sunt pe noi. Știu că venim.
Cum?
La dracu. La dracu'!
Annabel!
În încercarea de a controla și defăima arta contemporană, ca un afront adus societății germane
partidul nazist a purtat un război împotriva mișcării abstracte, expresioniste, și suprarealiste.
În timp ce 5000 de lucrări de artă degenerativă au fost arse în secret, și o mare parte au fost vândute...
Josef.
Îmi pare tare rău.
Grozav.
- Mănâncă. - Bine, frate.
Ai de gând să... te grăbești un pic?
Trebuie să-mi verific e-mailul. Trebuie să-mi actualizez blogul.
- Știi, am adepți... - Hei Luce?
Citesc corect astea?
Da. Da, astea sunt facturile.
am crezut că ai spus că te-au blocat.
Nu, m-au blocat, astea sunt niște date
pe care le-am încărcat din serverele lor și din Cloud.
Ce înseamnă Domenii sigure?
Asta e compania care deservește seiful din casă.
Stai puțin.
Facturile sunt datate acum două zile.
Stai, service-ul nu s-a făcut acasă,
a fost făcut la o altă adresă.
Crezi că a mutat tablourile?
Adică, ar avea sens.
Dacă el ar ști, noi am ști unde sunt.
Da, se poate ca amenințarea noastră să alerteze autoritățile...
- Băieți. - și un tip ca Huizen
- s-ar simți amenințat de asta... - Băieți.
Ar avea nevoie de ceva mai serios.
- Băieți! - Ce?
O companie de mutări specializată în împachetare și ambalare
de arte plastice a fost acasă a doua zi.
- Unde e adresa? - Chiar aici, în centrul orașului L. A..
Ce? Oo, Doamne! Da! Da.
Bună treabă. Nadia, ne-am revenit, iubito.
- Da! - Avem de lucru.
- În regulă! - Bun. Bun.
Pentru că eram așa de aproape
ca să-mi găsesc o altă echipă.
Pot să-mi verific... e-mailul, să îmi actualizez blogul?
Ați terminat?
Nu? O pot face mai târziu.
Annabel. Eu doar... am vrut să-mi cer scuze.
Eu... nu știu cum de m-au găsit în rețeaua lor.
Nu te învinovățesc.
Lucy, nu a fost vina ta.
- Ce faci? - Nu știu ce s-a întâmplat.
Nu ar fi trebuit să știe că eram acolo.
Lucy, nu-ți face griji. O să fim bine, bine?
- Ei haide Annabel. - Eu.
- Serios? Ce naiba? - Las-o în pace.
- Este bine. - Oh, la naiba.
Nu o poți lăsa să creadă că a dat-o de gard.
- Nu a fost vina ei. - Băieți, vreți un tacos...
- Nu va ajuta. - Rahat.
Încrederea ei este afectată și avem nevoie de ea, sigură.
De când dracului îți pasă ție de sentimentele ei?
Bine, îmi spune careva ce naiba se întâmplă
chiar acum, sau plec.
- Nu pe tine te-au găsit, Lucille. - Nu.
- Pe ea au găsit-o. - Ce?
A fost abordată acum două zile.
Huizen a încolțit-o.
E o recompensă pe capul ei de la ultima lovitură pe care a ratat-o.
De aceea nu vii.
- Lucy, stai. - Annabel, ce dracu?
Am crezut că această lovitură va fi diferită de ultima.
Ți-am spus că nimic bun n-ar putea ieși din asta.
Sunteți nebuni.
Luce.
Luce, încetinește. Hei.
Mă aștepți?
- Luce? Ce... - Ce faci?
- Te rog întoarce-te. - Să mă întorc, uau bine.
- Bine. - Mie... îmi trebuie un minut.
Bine, hai... hai să stăm un pic.
Eu,...
Tu... m-ai demoralizat, Eddie.
- M-ai demoralizat. - Știu, și...
îmi pare rău.
Eram speriat și nu eram pregătit...
Bine, termină cu prostiile.
Uite ce-i eu... nu pot spune nimic
acum care să te îmbuneze, bine?
Când Annabel a vrut să vină să te ia,
eu... nu m-am certat cu ea.
Bine? Nu m-am certat cu ea. Eu...
credeam că dacă te-aș revedea...
am crezut că aș putea îndrepta lucrurile.
Dar treaba asta... ne depășește.
Și nu o putem face fără tine.
- Știi, eu... Doamne, eu... - Ce?
- Știam că nu pot avea încredere în ea. - Hei.
Poți avea încredere în mine.
Da, păi sper că ai dreptate.
Lucille.
Îmi pare rău.
Îmi pare tare rău.
Eu,...
vreau să îmi cer scuze de la voi toți. Pentru mine...
acest job nu este ca orice altul.
Fiecare dintre voi este priceput în ceea ce face.
Eu v-am ales. Te aleg pe tine.
Încercam să corectăm o greșeală împotriva umanității
iar Josef a crezut în asta și eu cred în asta.
Și îmi pun încrederea și speranța în fiecare dintre voi.
Sunteți echipa mea. Am nevoie de voi.
Nu pot face asta fără voi.
Bine. Bine, voi rămâne.
Suntem încă aici.
Nadia?
Particip. Doar... să nu ne mai ascunzi ceva, bine?
Te rog.
Adică, uite ce...
ce discurs criminal. Discurs criminal.
Acum, îi urăsc pe naziști la fel de mult ca pe următorul tip,
dar,...
cât valorează de fapt picturile astea?
- Sunt de neprețuit. - Neprețuite?
Uau adică, asta e... o zi de plată babană, nu?
Ei bine, deja ești compensat destul de generos.
Corect, dar, după cum sună,
neprețuite, ar putea fi mult mai mult, nu?
Ei bine, nu despre asta este vorba.
Mai e și altcineva intrigat astfel?
Nu, mi-e bine.
Bine.
Oo deci, sunt doar... doar eu.
Bine, nu contează. Suntem bine.
Deci, clădirea are camere IP peste tot,
înăuntru și afară.
Începem. Esta una chiar aici, aici.
Nu te vor prinde că le piratezi sistemul?
Nu și de data asta. Mi-am dublat numărul
m-am redirecționat, și mi-am dublat straturile.
Le va lua o veșnicie să mă găsească de data asta.
În plus, nu sunt în rețeaua lor. Mă uit doar la camere.
- Nu le-ai preluat din nou? - Ce amuzant. Nu.
Deci, până acum am numărat
cel puțin 10 paznici diferiți.
Asta înseamnă mai mult decât dublu de ce era în casă.
Nu doar atât, tipii ăștia sunt periculoși.
Am rulat câteva recunoașteri faciale
și cei mai mulți dintre acești tipi sunt în sistem.
- Foști condamnați? - Mai rău.
Ex-KSK, Kommando Special Kraft. Foști activi în Forțele Speciale Germane.
Cu cât mai mulți cu atât mai bine, dacă mă întrebați pe mine.
Mai ușor. Îndată ce unul dintre gardienii ăia
dă alarma, suntem terminați.
Bine deci, nu este un Sparge și înșfacă standard?
Nu, nu este. Nu de data asta.
Deci, cum vom intra?
Aici. Această ușă de garaj.
Le servești o livrare specială?
Da. Jocul în cochilie la ieșire.
Bine, ține figura.
Dar cred că vom avea nevoie de ceva mai mult.
Ce vrei să spui?
Ei bine, adică noi facem presupuneri aici.
S-ar putea juca cu noi. Ar putea fi o capcană.
Avem nevoie de confirmare.
Ce crezi, Luce? Mai poți să ne aduci ceva?
Ei bine, nu mai sunt în rețeaua lui,
și habar nu am.
Pe cine suni?
Pe o prietenă care îmi este datoare cu o favoare.
Da, o... să-mi placă?
Ce stupid.
Nu te-am mai văzut pe aici.
Oo, noi venim aici tot timpul.
Nu. Eu, vin aici tot timpul.
Sunt sigur că aș fi văzut
două creaturi atât de frumoase ca voi două.
Oo, m-ai prins.
Este prima noastră oară intrare, dar un prieten mi-a spus
că aici au cel mai buni martini din L. A.,
deci, a trebuit să-l încercăm.
Am auzit că fac un truc.
Da!
Cine e prietena ta?
Ea este Francesca și eu sunt Angie.
Îmi face plăcere să vă cunosc.
- Și tu ești, domnule... - Oo te rog. Spune-mi Otto.
Otto? Ce nume adorabil pentru un bărbat cu un aspect atât de puternic.
Otto, poate ne ajuți
să rezolvăm un dezacord.
- Angie aici de față... - Desigur.
Mm, nu cred că arată bine în seara asta.
Nu crezi că ea este frumoasă?
Bine.
Nu mai mult decât tine.
Și, incredibil de sexy dacă îmi este permis.
Oo, mulțumesc.
Ar fi trebuit să mă vezi mai devreme.
- Arătam jalnic. - Arăta jalnic.
Dar Francesca aici de față m-a ajutat să mă pregătesc.
Așa e.
Aș spune că este o artistă.
- Nu crezi? - Artistă?
A fost pânza ta?
Poate.
Ești un... ești un cunoscător?
Știu ce îmi place când văd.
Îți place ce vezi acum?
Am văzut cea mai frumoasă operă de artă cunoscută de lume vreodată.
Și voi amândouă veniți cam la o secundă... distanță.
- Pe locul doi? - Ei, haide.
Unde ai văzut artă mai frumoasă decât noi două?
O dețin.
Vrei să spui, ceva ca... o galerie?
Mai mult o colecție privată aici în Los Angeles.
- Putem, putem să o vedem? - O putem vedea?
Cum am spus, este o... colecție privată.
Una potrivită doar poporului arian
din care voi... nu faceți parte.
Noapte bună, doamnelor.
Ce porc poate fi.
Oo, le are aici în L. A., bine.
- Ce a mai spus? - N-ar înceta să se laude
despre colecția lui privată din centrul orașului.
El nu ne-ar fi lăsat să o vedem totuși.
El a spus... că nu suntem demne.
Da. E stilul lui.
Te-ai descurcat bine, Luce.
- Bine de tot. - Da. Mulțumesc.
- Ești bine? - Da.
Arăți bine.
Hei, băieți.
Concentrați-vă.
Bine, Nadia, Bruno. Voi urmați.
Hai să o facem.
Haide, haide.
- Vom lucra la asta. - Să mergem.
Ah, la dracu.
Nathan!
- Sunt Victoria. - Scuze?
Ne-am întâlnit la firma mea de arhitectură
unde ai mințit, ca să furi niște planuri?
Nu sunt sigur că știu despre ce vorbești.
Te crezi șmecher?
Avem camere de supraveghere. Te-am văzut intrând în camera cu dosare.
Ei bine, aia e... o poveste.
Stai liniștit. Nu o să spun nimănui.
- Am șters înregistrarea pazei. - Serios? De ce?
Arhitectura nu este prea incitantă.
În plus, s-ar putea să am o slăbiciune pentru bărbații latini.
Chiar așa?
Deci, ce altceva îți mai place?
Chestia asta nu va merge, nu-i așa?
Nu transmite orice semnal,
- se ascultă unul. - Știi ce?
Pun pariu că are ceva mai mult decât tablouri acolo.
Da, pun pariu că are și ceva aur sau alt rahat.
Aur?
Nimeni nu se mai ocupă cu aurul.
Nu, pariezi pe fundul tău pentru un tip ca Huizen?
- Are aur. - Păi, știi ce,
te poți întoarce și să-l jefuiești.
Acum, nu verificăm dacă are sau nu aur.
La dracu. Dacă găsesc aur, îl iau.
Știi cât de greu este să furi aur?
- Nu vei ajunge prea departe. - Hei, hei, hei, stai.
Se deschide.
Oo da, să-i recepționez frecvența.
Ai găsit-o?
Răbdare.
Oo, o s-o ratezi.
O caut.
Se închide, o s-o ratezi!
Am prins-o.
Da?
- Să mergem. - Numa-ncet.
În regulă, rezolvat. Asta va deschide ușa garajului.
Bine, voi trece de camere
făcând bucla în stradă în timp ce voi intrați.
Dacă sunt paznici care așteaptă în garaj?
Aa, ar trebui să lași asta în grija mea, da?
Aa da. Nu.
Fără arme.
- Ce? - Da, fără arme.
- Stai, stai. Vorbești serios? - Da.
Tu... ai auzit ce a spus ea despre tipii ăia, nu?
Ei nu se joacă,
așa că...
Am spus fără arme. Ai înțeles?
Omul meu, suntem hoți, nu ucigași.
Exact.
Nenorocitul ăsta vrea să ne ucidă.
Mulțumesc.
Sindicatul nu acceptă armele sau crima,
și nici eu.
E în regulă.
De e vreo frecare, mă voi descurca în felul meu.
Da?
În regulă. Toți sunt gata de acțiune?
Să facem o verificare a comunicațiilor.
Annabel, mă recepționezi?
Bine. Încep să înregistrez.
Bine. Camerele sunt în buclă. Sunteți invizibili.
Bine, să mergem.
Să încrucișăm degetele.
Șefu, de ce nu funcționează?
Nenorocita.
Asta va fi o călătorie scurtă, nu?
- Minunat. - Nu, nu, nu, nu, nu.
- Așa da! - La naiba da, fata!
Suntem în acțiune.
Bine, ne despărțim.
Stația oprită până vei găsi seiful.
Să nu fii văzută. Voi doi mergeți. Acum.
Să-mi bag picioarele. Asta este.
- Da? De unde știi? - Are încuietoare biometrică.
Ce naiba înseamnă asta?
Înseamnă că are nevoie de amprentă.
Bine, bine, poți să-l deschizi?
Așteaptă.
Continuă.
De ce naiba ai făcut asta?
Dura prea mult.
L-am adus exact unde am vrut!
O să iau arma.
Fără arme, ai uitat?
L-am pocnit binișor, totuși.
Eddie: Trimite-i ceva de băut din partea mea!
Oo, Doamne. Îmi pare nespus de rău.
Ce mult a trecut de când n-am mai purtat tocuri
și am băut prea mult în seara asta.
Sincer îmi pare rău.
Sunt bine.
Curăță asta. Șterge-l.
Recepție?
Lucille, recepție?
Hei, se apropie doi paznici.
Să fiu al naibii.
- Nu e un seif. - Nu.
Asta e o nenorocită de încăpere cu ușă de siguranță. - Da.
Știam eu că mai are și altceva nu doar tablourile acolo.
Poți să-l deschizi?
Cred că va trebui să aflăm, nu?
- Hei. Unde mergem? - Hei, ești bine?
Eddie, îndreptați-vă spre etajul 8.
Haide, haide.
Nu este un seif.
- Serios? Nu observasem. - Îl poți deschide?
Mereu am vrut să folosesc asta.
Bine, bine, Nadia orice ai de făcut, fă-o repede.
Oh, stai, stai. Este ceva nuclear?
Nu, nu, nu, nu, acesta este un magnet din alloy,
fabricat din neodim.
Odată transformat într-un aliaj cu fier și bor,
- se magnetizează. - Lecția de știință pe mai târziu,
acum trebuie să deschiem ăsta.
Bine. Lasă-mă un pic cu asta.
- Bine. - Da.
Accelerează, Nadia, haide.
Încerc să găsesc asta.
Ce? Ce? Ce? Ce?
Îmi mai trebuie un pic de timp.
Trebuie să ținem gardienii departe.
Ce ai face pentru o diversiune?
Voi improviza.
- Voi merge cu el. - Nu Luce, nu.
- Nu, nu, trebuie să-l ajut. - Nu.
Voi fi bine.
Ești plină de surprize, nu-i așa?
Să mergem, să mergem, să mergem.
La dracu, mi-am uitat lucrurile la școală.
În regulă. Da. Bine.
În regulă. Începem. Să-l calmăm pe băiatul ăsta rău.
- Acum ce? - Caut solenoidul.
Ce?
Când introduci o parolă,
tastatura trimite un semnal unui solenoid.
Semnalul trece apoi printr-un câmp magnetic,
conversia acestuia face o mișcare mecanică.
Dacă magneții intră în câmp,
- vor debloca încuietorile. - Ce tare.
Dar va merge mai repede dacă mă ajuți să-l mut, bine?
- Doar că... - Da, nu, nu, da,
- desigur. E greșeala mea. - Lasă-mă o secundă.
Care este cuvântul?
Doar... lasă-mă o secundă.
Băieți, nu avem destul timp.
Da, mai lasă-mă o secundă te rog.
Hai, hai, hai.
Doamnelor și domnilor, comoara.
- Bătrânul sclipitor și bun. - Serios?
Cu atâta tehnologie, tu vei folosi doar un ferăstrău?
Mereu trebuie să revii la elementele de bază.
Măi să fie.
Ce frumoase sunt.
Uită-te la nenorocitul ăsta.
Doar picturile.
Șterge-l și dă-mi-l înapoi.
Dă-mi ăla.
Unde sunt paznicii?
Annabel.
În mod prostesc ți-ai pus oamenii în pericol.
Și pentru ce?
Acum, vei avea de suferit din cauza obrăzniciei tale.
Du-te! Du-te!
Dispăreți de acolo imediat.
- Se întoarce Huizen, grăbiți-vă. - Trebuie să plecăm.
Nu, nu, nu, nu prea cred, eu... eu...
Eu o să fiu cel care pleacă cu acele picturi.
- Care-i problema? - Spune-i poliță de asigurare.
Le duc eu, fie scap, fie nu.
Tu le duci, le iei sau le arunci,
- eu nu primesc nimic. - Nu, respectăm planul.
Nu avem timp de rahatul ăsta.
Nu, nu, nu, nu plec fără acele picturi.
Doar dă-i-le, e în regulă.
Da. Nu a fost așa de greu.
- Fericit? - Da. Sunt fericit.
Oo, despărțiți-vă! Mișcați-vă!
La naiba.
- Du-te. Mergi. Du-te, du-te. Mergi. - Bine.
La dracu. La dracu'! La dracu'!
Tocmai am fost împușcată.
Nadia! Nadia, Nadia!
- Ce s-a întâmplat? - Haide.
M-au împușcat!
- M-au împușcat! - Bine bine. Stai, stai.
- Să mergem, să mergem! - La dracu!
Să mergem! Du-te, du-te, du-te!
- Grăbește-te grăbește-te. - La naiba.
Trebuie să mergem. Haide, haide, haide, haide, haide.
Stai! Oprește-te! Nu te mișca!
Aruncă-l.
- Bine. Bine! - Aruncă-l acum.
- Înapoi, la naiba! - Bine.
Eddie, urcă în mașină.
Grăbiți-vă.
Hei!
Iisuse!
Să mergem! Eddie. Să mergem! Pornește!
- Ce naiba? - Of, ce dracu?
Doar stai.
Bine, te țin eu, te țin eu te țin eu, te țin eu.
Te țin eu. Te țin eu.
Trebuie doar să reziști.
E în regulă.
Bine, Nadia, ești bine, ești bine.
Haide, stai pe scaunul ăla.
Adu-mi trusa de prim ajutor.
Trusa de prim ajutor este chiar acolo.
- Unde? - Acolo.
E acolo. Lasă-mă să văd, mama.
Asta e corect. Ești bine.
Lasă-mă să mă uit la rană. Lasă-mă să mă uit la rană.
- Apasă local. - Cred că e în regulă.
- Ce naiba a fost aia? - Of Doamne! La dracu.
Cum rămâne cu regula ta: fără arme, hm?
De ce l-ai ucis pe acel gardian?
Hei. Ce făceai?
De ce l-ai ucis pe acel gardian?
Toată lumea să tacă naibii!
- Annie, la ce naiba... - Liniște!
- te gândeai?
Noi nu facem asta! Nu suntem noi!
Bine. Ești bine, ești bine.
Mergem la Sindicat și le spunem ce s-a întâmplat.
Nu! Știi că nu vor să aibă de-a face cu asta.
Annabel, ai spus că sunt neprețuite.
Vinde-le celui care dă mai mult.
Nu vând artă furată, este cea mai rapidă cale
să fii arestat, chiar și pe dark web.
- Nu putem face asta. - Atunci ce?
- La dracu.
- Le distrugem. - Nu.
- Da! - În nici un caz. Nu din nou.
- Da! - Nu. Răscumpărare.
Cerem o răscumpărare de la nazist.
Nu. Nu.
Josef nu și-ar fi dorit asta.
Josef? Am terminat cu rahatul ăsta de Josef
și mica ta cauză. În regulă?
Tocmai ai împușcat un gardian, cu sânge rece.
Tu ai făcut asta.
Acum eu, voi fi plătit într-un fel sau altul. În regulă?
Hei, Annabel.
Bună băieți. A spus că vă veți întâlni astăzi, mai târziu.
Unde te duci?
Cât de aproape.
Am niște comisioane de făcut. Vă deranjează băieți?
Picturile?
Da, de parcă aș avea încredere în oricare dintre voi, mai ales în tine.
Nu te putem lăsa pur și simplu să pleci de aici cu ele.
- Vin și eu. - Da, nu-mi pasă.
Ne vedem mai târziu.
Ce dracu facem aici?
Trebuie să descarc ceva rapid.
Am crezut că te-ai lăsat.
Nu, tocmai am ieșit să colectez.
Am ceva ce vrei tu.
Ce crezi?
De unde ai luat asta?
E frumușel, nu?
Am să te întreb din nou. De unde l-ai luat?
- Contează? - La naiba, da, contează.
Fundul meu este la bătaie.
Bine. Uite ce-i bătrâne,
știu că cunoști mulți oameni, în regulă?
Știu că ai cumpărători pentru așa ceva.
Am.
- Ce naiba? - Stai calm.
Despre asta vorbesc!
Ce bine miroase.
Unul nu este suficient. Vor dori mai mult.
Nu-ți face griji, bunicule. Sunt mai multe de unde a venit ăsta.
Să mergem.
Ceva nu e în regulă. Ar fi trebuit să ajungă până acum.
Mă duc să-i găsesc pe ceilalți.
Ascultă.
Încearcă să nu dai de necazuri, da?
Ea unde-i?
Sunt sigur că e prin preajmă.
Fie ești incredibil de curajos
sau incredibil de prost.
Eu sunt cel care este aici, nu-i așa?
Spune-mi de ce nu te-aș împușca
unde te afli și să iau ce-mi aparține?
Poate că ai o armă îndreptată spre tine acum.
Și, poate dacă mă ucizi, polițiștii vor fi aici
înainte să dispari cu mașina ta.
Nu ai idee cât valorează alea, nu-i așa?
Mă gândesc la... un milion?
Mai mult decât suficient să trăiești o viață al naibii de bună.
Un milion? Da. Doar atât?
Ce este asta?
Este un număr de cont, șefule.
Sigur ai o echipă de bancheri pe apelare rapidă.
Bine. Acum îmi iau tablourile.
Îmi pare rău pentru omul tău.
Omul meu?
Da. Adică, știi cum e
cum aceste lucruri uneori, nu?
Trage primul sau o să fii împușcat.
Cred că avem o problemă aici.
Da, care anume?
Niciunul dintre gardienii mei nu a fost împușcat.
Rahat. L-am văzut la pământ.
Și acestea nu sunt picturile mele.
Ce vrei să spui? Alea... sunt.
Nu cred că acel Monet sau Van Gogh
și-au cumpărat pânzele dintr-un magazin de hobby.
Ticălosul.
Mi-a schimbat bagajul. Bine,...
Să-mi furi tablourile este un lucru.
Dar să-mi furi aurul, e o greșeală gravă.
Ce încerci... ce vrei să spui?
Încerc să-ți aduc înapoi rahatul.
Știi ce le făceau hoților din Germania nazistăa?
- Domnișoară Gomez? - Da?
Muzeul este extrem de recunoscător pentru donația ta.
S-a crezut mereu
că aceste lucrări s-au pierdut pentru totdeauna.
Pot să întreb,
cum de au ajuns în posesia ta?
Sunt ale mele. Le-am primit
de la proprietarul de drept, Josef Goodman.
A fost un supraviețuitor al Holocaustului.
Acestea sunt actele de proprietate, originale și scrisorile
de autor de la artiștii înșiși.
- Se poate? - Da.
Dumnezeule.
Va trebui desigur,
- să le examinez pentru autenticitate. - Desigur.
Știu că sunt reale și sunt sigură
veți afla asta cu adevărat.
Mulțumesc.
Acestea sunt picturile mele.
Mi-ar plăcea să te văd spunând asta autorităților.
Păstrează-le.
- Mă săturasem de ele oricum. - Chiar așa?
Cum ai făcut-o?
Cum de i-ai permis prostului ăluia să-mi aducă falsurile alea?
Nu plec fără picturile alea.
Doar dă-i-le, e în regulă.
Nu e atât de greu.
Aruncă-l!
- Aruncă-l acum. - Bine bine.
Grăbiți-vă.
Hei!
Suntem chit, da?
Da, suntem chit.
De fiecare dată când intri în acel seif
și vezi 4 spații goale pe pereți,
vreau să te întrebi: Cum a făcut-o? 
Cum a ieșit din seif echipa mea
cu aceste 4 picturi?
Crezi că ai scăpat
cu ceva așa de măreț, aici.
Aceste tablouri nu înseamnă nimic în comparație cu celelalte comori ale mele,
piese mult mai importante ca valoare
și mai semnificative decât... decât niște pânze vechi.
Sunt sigură.
Și vom veni după toate.
Da. Și nu ne vom opri până ce
nu le vom da lumii până la ultima piesă.
Nu sunt atât de sigur că vei mai avea o șansă.
Acum e timpul ca eu
să colectez recompensa de la familia Kerr.
Ei bine cum am spus,
știi unde să mă găsești.
Dar până când o faci, am niște prieteni
cărora le-ar plăcea să vorbească cu tine.
Oo, ia uite la ea.
Nu te poți ascunde la nesfârșit.
Am văzut ce ești dispusă să riști
pentru niște tablouri vechi.
Dar ce este dispusă o mamă să riște
pentru siguranță propriului copil?
Ai încredere în mine.
Nu vrei dracului, să știi.
Domnule Huizen, vrei să vii cu noi, te rog?
Despre ce este vorba?
De acele comori ale domniei tale.
Avem câteva întrebări privind documentele de proprietate,
și dacă ați plătit sau nu taxe.
Pe aici.
Hei, Annabel?
- Da? - Pot să te întreb ceva?
De unde ai luat amprentele?
Și de unde ai știut că aveam nevoie de ele?
Scuze, păi de ele... m-am ocupat eu.
Da, eu, l-am auzit lăudându-se cu
multele lui comori,
și cum le protejează cu gărzi
și biometrie și că are un seif de ultimă generație.
Care s-a dovedit a fi ditamai încăperea.
Corect.
Ticălosul era așa de arogant
el nu știa diferența între o încăpere seif și un seif ordinar.
Stai puțin, de unde ai știut că Bruno avea să ne țepuiască?
Aveam nevoie de un wildcard.
Cineva care să suporte dezastrul dacă lucrurile mergeau prost.
Da, și a jucat rolul perfect.
Adică, el mergând acolo singur a fost efectul cel mai bun, de fum și oglinzi
la care am fi putut spera
pentru a aduce aceste picturi, aici în siguranță.
- Da. - Da. Da, da, da.
Josef, am făcut-o.
Oo Annabel, te-ai descurcat bine.
Josef ar fi mândru.
Picturile pe care le-ați recuperat sunt... sunt de neprețuit.
Evaluatorii noștri le-au apreciat peste
nivelurile... activelor noastre curente.
Și cu donarea lor către muzeu,
suntem capabili să ne punem la adăpost celelalte resurse impozabile.
Bugetul nostru pentru operațiuni viitoare
s-a triplat.
Dar naziștii nu au furat doar de la Josef.
Mai sunt și alți păgubiți.
Și ca tine, au făcut tot
ce le-a stat în putere să-și păstreze proprietatea și dreptul asupra lor.
Deci, să sperăm că nu ai luat pensionarea ca opțiune, încă.
Nu m-aș gândi la asta.
- Lehayim. - Lehayim.
Așadar doamnelor, runda a doua...
- Da! - a sosit.
- Oo, ea e pregătită. Ce? - Ce?
Eu doar, m-am tot gândit, da?
Eu nu... Nu știu.
Că am făcut un lucru bun, înțeleg, da?
Știi, ca toată lumea să poată vedea picturile,
să nu mai fie la naziști.
Dar de ce a trebuit să le donezi?
Of, haide.
- Am făcut o faptă bună. - Eddie...
Ar trebui să fie suficientă o astfel de recompensă. - Da.
Ascultă, în plus Sindicatul economisește milioane din impozite
când donezi tablourile.
Asta înseamnă că facem mai mulți bani furând mai mult rahaturi.
Exact.
Care, acum că o pomenești,
Sindicatul are o altă țintă pentru noi, așa că...
cine e pregătit pentru încă o provocare?
Știi că tu ești călătoria sau moartea mea, Annie.
Da!
- Da! - E al dracului
să-ți petreci de la 5 la 10 ani cu federalii.
Deci, și eu mă bag.
Nadia?
- La naiba, da. - La naiba, da!
- Bun. - Ne-am înțeles așadar?
- Știi... - Haide, haide.
Tot ar fi fost mișto să fim milionari.
Eu doar...
zic așa, știi?
- Noroc. - Noroc!
Pentru echipă.
Traducerea și adaptarea geoguyro.
Film dedicat memoriei lor: Ruben Islass Sr. Julie Gomez-Ramirez Scott Cohen Daisey Acevedo