1914
1914 ZAKOPANÉ
POLSKO ZA RAKOUSKÉ OKUPACE
TENTO PŘÍBĚH SE MOHL STÁT
ALE NESTAL SE
Zde je místo pro několik velkých slov,
kterými by celý tento příběh začal.
Ale já žádné nemám.
Myslel jsem, že ano,
ale zdá se, že ne.
Alespoň žádné, které by stály za zapsání.
TADEUSZ ŻELEŃSKI DOKTOR MEDICÍNY
Znáte ten pocit,
když se po večírku probudíte bez kabátu
a s prázdnou hlavou
u dveří největšího cvoka a feťáka v zemi?
A tři party dalších bláznů na vás právě vydali rozsudek smrti?
Znáte ten pocit?
Do té doby jsem to nevěděl ani já.
Staszeku! Staszenko!
Ty jsi tady!
Neuvěříš, co se stalo.
Mám průšvih, musíš mi pomoct.
Já nic nemusím!
Láska, tak něžná...
Měl by být tak tyranský...
Witkiewiczi...
Witkiewiczi.
Tadzio!
Ty žiješ?
STANISŁAW WITKIEWICZ "WITKACY" UMĚLEC
Asi ano.
Pokud ano, je vše v pořádku.
Řekni mi co...
Co tady dělám?
Co tady děláš... To já mám vědět?
Ty jsi ty.
Řekni, kde mám kabát?
Tadzio,
tvůj kabát, tvůj problém, že?
Josephe, pane...
Neviděl jste můj kabát?
"Konečně jsem viděl Kurtze v divočině..."
Pane...
"Cítil jsem nechuť porazit tento stín, tuto bloudící a trýznivou věc."
JOSEPH CONRAD SPISOVATEL
Můj kabát...
"Jste ztracen."
"Jste nenávratně ztracen."
Josephe... pane...
Broňku, neviděl jsi můj kabát?
Alice!
BRONISŁAW MALINOWSKI ANTROPOLOG
Jaká Alice? Všichni mě přivádíte k šílenství!
Musím do nemocnice!
Jsi nemocný?
Dnes mám službu!
Proto chceš jít do nemocnice? Užij si kocovinu!
Kdo řekl, že tam chci jít?
Byl jsi někdy v nemocnici? Je to strašné místo.
Když se na něj podívám...
Když se na tebe dívám
a vidím, jak jsi pilný, jak jsi odpudivě slušný,
takový pan Prachychtíč, zmocňuje se mě smutek.
Pěkně se povznášíš, Staszo.
Velmi dobře. Jako pravý umělec.
Je to balzám pro mou duši.
Teď,
i kdybych ten tvůj kabát měl, nedal bych ti ho.
- Ano? - Ano.
Zajímavé.
Kde mám kabát?
Soustřeď se!
Někteří lidé skutečně pracují, ne že jen předstírají inspiraci!
Vrána, idiote!
Bronku...
- Bronku, proboha! - Ano?
Viděl jsi, drahý, peníze na expedici?
Jsou v zásuvce na tabák.
Kdyby tam byly, pak bych se možná, díky bohu, neptal!
Witkiewiczi, nepřeháněj to s dramatičností.
Pamatuj, povznes se.
- Kde jsou peníze? - Peníze? Vrať mi můj kabát!
Čtyřicet tisíc bylo a jsou fuč.
- No a co? - Já se ptám!
- Nesmíme obviňovat... - Zmlkni!
Żeleński se vždycky zastaví, když je v průseru.
Je to první podezřelý.
Ty jsi ty peníze za výlet prošustroval a teď to svádíš na mě.
To se mi nelíbí, Tadeáši!
Ne výlet, ale výzkumná expedice!
Ukaž kapsy.
- Promiň? - Ukaž je, Tadeáši.
Ukaž.
- Ukaž a budeš v bezpečí. - Klid, chlapci.
Pokud ne Tadeusz, možná bude něco vědět ten pán?
Vstávejte!
No kurva!
- Vypadá trochu jako ty. - Dobře, přestaňte šaškovat!
Pamatuje si někdo něco?
Pan Tuhý asi moc ne.
- Tuhý! - Jak se opovažuješ smát!
Nebuď posera.
- Ticho, šašci. - Co si vůbec pamatovat?
Co si pamatovat? Nevidíš na podlaze mrtvolu?
Kdo je to? Proč je tady? Jak? Kdo ho zabil?
Jedno po druhém, nebo se zblázníme.
Správně, Tadeáši!
- Potřebujeme metodiku! - A je to tu zase! Ticho!
Nuže, nuže, nuže.
Záhada.
Materiál pro kriminální příběh.
Pánové,
soustřeďte se.
Jak...
Jak si to můžeme nepamatovat? Proboha, vždyť je tu mrtvola!
Možná nám to řekneš ty, Żeleński, ty lapiduchu.
Zkazil jsi operaci a teď to chceš svést na nás.
Witkiewiczi, máš ještě nějaký mozek v té své narkotické hlavě?
Nazýváš dvě kulky do srdce lékařským pochybením?
Máš pravdu.
Máme mezeru v paměti.
Nejde o drobnou návštěvu divadla,
ale o záležitost,
na kterou je poměrně těžké zapomenout.
S ohledem na přítomnost mrtvoly.
Pánové...
Správně, Tadeusz je důležité téma.
Jak si nikdo nemůže vzpomenout...
Peyotl!
Vzali jsme si peyotl.
Halucinogenní kaktus, který může způsobit ztrátu paměti.
- Staszo! - Jak jsi mohl?!
Já? Jak já?
Vzali jsme si nějakou halucinogenní sračku!
To musela být tvá práce, Witkiewiczi!
Nemohu s Tadeuszem nesouhlasit.
Peyotl je meta-psychická droga.
Funguje jako žádná jiná.
Do toho.
Možná jsem vám ho dal, to je toho.
To neznamená, že jsem za to zodpovědný.
Otázkou je, co s tím teď budeme dělat?
Když jsem byl námořník,
takové jsme prostě hodili přes palubu a zapomněli na ně.
Dobrá myšlenka! Ale k moři je to daleko.
Možná je tu někde studna?
Dost!
Slyšíte se vůbec?
Muž je mrtvý.
Co když jsme ho zabili?
O důvod víc, proč se mrtvoly zbavit.
No tak! Jsem z tebe tak zklamaný!
Kdyby to udělal někdo z nás, měli bychom se udat na četnictvu!
Aby to mohli vyšetřit!
Jsi blázen? Żeleński, prohlédni si ho.
Pokud jsme to udělali, musíme se zodpovídat.
Od četnictva bych spravedlnost nečekal.
Správně, správně.
Pokud je to jako se zdravotní péčí v nemocnicích, pak už jsme v háji.
Otevřete! To je četnictvo!
Sám sis o to řekl.
Neříkal jsem to!
- Chtěl jsi četníky, tak je tady máš. - Já?
Toto je mé poslední varování!
Otevři.
Proč já?
- Jsi lékař. Otevři! - Ale je to tvůj dům!
Podívej se na mě, já mám otevřít?
Jsem zde jménem Jeho Milosti císaře
Františka Josefa!
Toto je poslední varování!
Otevřete!
A tady je autorita z masa a kostí.
Občané se již mohou cítit bezpečně.
- Mohu vám pomoci? - Ano.
A jak?
Bylo mi řečeno, že tu byl doktor Tadeusz Żeleński.
Nejen, že byl, ale stále je.
Je tu doktor Żeleński?
Ano, je.
- Kde je? - Přímo já osobně.
Těší mě.
Dr. Żeleński byl včera zastřelen.
Máte informace?
Nerozumíte tomu.
Doktor Żeleński nemohl být zastřelen, protože já jsem doktor Żeleński.
Vy jste doktor Żeleński?
Já jsem doktor Żeleński.
- Máte nějaký průkaz? - Samozřejmě, že ano.
Mám,
ale v kabátě.
A kde je ten kabát?
Jde o to, že ho teď nemám.
Takže nemáte průkaz!
Nemám, ale mám, jenže...
Dovnitř.
Nemám.
Dobře, pojďte dovnitř!
Vaše průkazy, hned!
Klid, proč ty nervy, vždyť jen hrajeme karty.
Sednout!
- Počkejte... - Jednu vteřinu...
Zdá se, že jsem opět prohrál.
- Průkazy! - Jsme téměř hotovi.
- Ukažte mi je! - Můj je v kabátě...
Už to bude.
Ruce vzhůru!
Jasieku, nahoru!
Staszo!
Když jsme přijeli, byl už takový.
Už od rána mu nebylo dobře.
Ke zdi!
Kdykoli hrajeme, vždycky spadne.
Ke zdi!
Není to tak, jak to vypadá...
Od začátku jsem cítil něco podezřelého a teď jsem vás dostal!
Vy umělečtí šmejdi!
Jste zatčeni!
Můj Zamojski! Na světě jsou jen dva takoví!
- Chceš sochu, nebo vězení? - Správně. Mám ještě druhou.
Teď máme na starosti dva tuhoně.
Takže, pánové,
musíme vyřešit záhadu.
Nebo nás všechny pověsí za vraždu.
Mohl to udělat někdo jiný.
Ale kvůli tomu peyotlu si nikdo nic nepamatuje!
Každý soudce si bude myslet, že lžeme a že jsme vinni.
Jsme v prdeli.
Ne Zamojského!
Ten byl poslední! Děkuji!
Socha nebo šibenice?
Jdi do háje!
Zacpat hubu
a připoutat ho v kuchyni.
Bronku...
Tadeuszi, prohlédni mrtvolu.
Promiň,
proč já?
Ty jsi lékař.
Co je třeba zkoumat?
Dvě kulky do srdce, a je to.
Rigor mortis... Zemřel na smrt.
Fajn!
Staszo, k čemu to?
No co? Může se to hodit.
Je tak studený!
Co jsi za lékaře?
Kurva pediatr, Witkiewiczi!
Jsem pediatr! Takže tohle není můj typický pacient!
Tiše.
Je ti trochu podobný.
Chyť ho za ruku.
Vytáhni ho nahoru.
Něco mám.
Možná kód nebo šifra?
Ukaž mi to.
Co to může být?
Z divadelní šatny.
Určitě?
Neurážej! Divadlo je mé drogové doupě!
To je pravda.
Teď, když se na něj podívám...
Počkej chvíli!
Zápletka se vyostřuje.
Kdo ho mohl zabít?
Kdo ukradl peníze na expedici?
Správně.
Ještě jedna věc.
Tadeuszi...
Pokud si četník myslel, že jsi mrtvý, tak...
Tak?
Musíš být někým jiným.
Cože?
Buď tímto pánem, abychom získali čas na vyšetřování.
Neopovažuj se! To je nechutné!
Nebudu nosit knír toho mrtvého!
Witkiewiczi! Tohle je moc!
Kolik je hodin? Nemá odvoz zpoždění?
Je po poledni. Měl by tady už být.
To je ten slavný Witkacy.
Ten bláznivý umělec.
Mně nepřipadá moc šíleně.
Možná trochu.
Jeho snoubenka se zabila.
Nemohla to už vydržet.
- Je to tak? - Ano!
A ten skladatel...
ten slavný...
Říkají mu druhý Chopin.
Nemyslíte Szymanowského?
Ano, toho!
Szymanowský s ní měl zřejmě románek.
- Neříkejte! - Ale ano!
Pomoc! Je šílený!
Musel jsi to udělat?
Musel.
Jdeme.
Bronku, je čas na vyšetřování.
Děkuji.
Jedeme.
- Přejeďte je! - Nech toho.
- Ke Kasprowům! - Tam je najdeme!
Měl to na sobě mrtvý chlap!
Knír nebo šibenice?
Witkiewicz řekl, že něco píšeš.
Tak bych to nenazýval.
Nic takového jako ty.
Jen si čmárám mezi pacienty.
O tom, co mi v této zemi vadí.
Než jsem se stal spisovatelem, byl jsem dlouhá léta námořníkem.
Měl bys dát svému psaní šanci.
No, já mám...
Co je to za nesmysl?
A tohle jste napsal tady?
- Profesore... - Ticho!
Raději se rozhodněte, jestli chcete být lékařem,
nebo bláznem!
Styďte se!
Už ses rozhodl?
Jsi lékařem nebo bláznem?
A co děláš ty v Zakopaném?
Snažím se odejít.
Hodně štěstí!
Mimochodem, jak to vypadá s doklady?
- Doklady? Jaké doklady? - Moje doklady.
A já s tím nějak souvisím?
Nádech!
Josefe, prosím tě! Tady je Witkacyho adresa.
Přijď večer, budu mít tvé doklady.
Všechna ta razítka a podpisy, vše bude,
jen se objev a pomoz mi zničit jejich expedici.
Pokud odjedou, jsem vyřízený, chápeš?
Výdech!
Ne že bych zapomněl, ale...
Mohl bys mi jen malinko napovědět, drahý?
Mohl bych.
Tranzitní záruky galicijských úřadů pro internovaného britského občana.
Nikdy bych nezapomněl na ty tvé...
Tranzitní záruky.
Záruky, to je pravda.
Jsme u divadla.
Určitě jsi tu nešlápl do nějakého průseru?
To si nemyslím, ne.
Pojďme omrknout to divadlo.
"Jste ztracen. Jste nenávratně ztracen."
Titáni ducha!
Při pohledu na ně se mi dělá špatně.
Myslel jsem si, Staszo, že jsi umělec.
Přirovnáváš mě k téhle chátře?
- Kde jsou oni a kdy ty? - Měl jsem o tobě lepší mínění.
Toho doktora Żeleńského je mi líto.
Byl tak milý.
- Vtipný. - Jaký Żeleński?
Můj chlapec měl jednou zácpu.
Přišel lékař a řekl:
"Možná měl zatuchlou rybu?"
Říkám: "Pane doktore, kojenec? Ryby?"
Ještě jednou se podívá a řekne:
"Měli bychom zavolat doktora."
Ne!
ZOFIA STRYJEŃSKA, MALÍŘKA MARIA PAWLIKOWSKA, BÁSNÍŘKA
Prosím, mluvte dámy vážně. Tohle není k smíchu.
Kdybyste mi, prosím, mohla jedna po druhé říct, co se stalo.
Żeleński!
Viděli jste Witkacyho?
Witkacyho?
- Ty? - Ahoj, lásko...
- Někdo zastřelil Żeleńského? - Ano! Zastřelil ho.
Doktor tam byl,
pak najednou...
a už ho nebylo.
ARTUR RUBINSTEIN KLAVÍRISTA
Zamojski ho zastřelil.
- Jsi si tím určitě jistý? - Ne. Ano!
O tom není pochyb.
Myslím, madam, že Shakespeare se narodil pro vás.
Żeleński!
Takže teď jsi umělecký kritik?
Měl jsi zůstat u medicíny.
Zamojski!
- Ale proč? - Jak proč?
Żeleński kritizoval jeho sochu.
Byla to otázka cti.
A čest je třeba bránit, proto přišel a dal mu pěstí.
Zamojski ho jen tak praštil?
Co jiného mohl dělat?
AUGUST ZAMOJSKI SOCHAŘ
Já?
Żeleńskiho?
Především se mu ta socha líbila.
Ostatně jako každá.
Za druhé, zabil ho...
Szymanowski ho zabil. Všichni to vědí.
Szymanowski?
Tadeuszi?
Karole, jak se máš?
- Hej! - Ty šmejde!
Odložte zbraň!
KAROL SZYMANOWSKI SKLADATEL
Přiznej se Bronio, měl jsi s tou vraždou něco společného?
- Karole? - Nemůžu poslouchat tyhle kecy.
Opravdu nemůžu.
Zabila ho žárlivá Jadwiga Mrozowská,
a to je pravda.
Vždyť jsem tam vůbec nebyla.
Byl jsem na jevišti, ve Vídni, v chrámu umění.
JADWIGA MROZOWSKA HEREČKA
- Ale stalo se to včera v noci. - No a?
A vy jste hrála v noci?
Divadlo...
je můj život.
V Zakopaném vás vidělo třicet lidí.
Proč si myslíte, že v Zakopaném nehraji?
Za koho mě máte?
Nevydržím s takovýma babama.
Asi vybouchnu.
Hej, vy břídilové!
Kdo byl na večírku?
Výborně,
teď se někam dostáváme. A teď pozor!
Kdo byl střízlivý
a ví s jistotou, co se Żeleńskimu stalo?
Banda kurva ožralů a feťáků!
Kdo ví, kdo by to mohl vědět?!
Szymanowski!
Zná člověka, který to bude vědět.
Správně.
Přátelí se s velitelem, který má všude špehy!
Neuvěřitelné.
Haló?
Je tu někdo?
Promiňte!
Dobrý den!
Je tu nový den!
Je tu někdo?
Tadzio?
Napsali o tobě.
Ano?
Ano.
"Na recepci v divadle"
"byl zastřelen doktor Żeleński."
"Neznámí pachatelé ukradli jeho tělo z márnice."
"Celá záležitost"
"se zdá být velmi záhadná."
Přímo k věci.
Tadzio...
Tady je pan ředitel.
Dobrý den.
Působivé.
Bravo!
Prosím.
Tady máte.
Co s tým?
No co s tím? To je visačka ze šatny.
K čemu vám to je?
K čemu?
Pro svrchní oblečení. Jdu si pro něj a přestaňte se ptát.
Zatracený mrdník!
To je ale zmatek.
Vaše?
Moje. Koho jiného?
Vy jste ten...
spisovatel.
Spisovatel? Ano, správně.
Můžu dostat autogram?
Ode mě?
Od vás.
- Od nás? - Od tebe.
- Od vás, pane. - Dobře.
Najděte si tužku a papír a já vám ten autogram seženu.
Pokračujte.
- Rychle to zkontroluj. - Správně.
Tady, počkej.
Něco tu je!
- Diplomatický pas. - Jsme v háji.
Markýz Boy de Maupassant.
Zatraceně skvělé.
Zajímavé.
Nejenže máme mrtvolu, ale je to zasranej aristokrat!
Vyděsil jste mě.
Autogram.
- "Boy". - Boy.
- "Boy". - Pro dobrého chlapce.
- Jak od Francouze. - Děkuji.
Nebo raději budete Polákem.
Co? Jak to myslíte?
No jako vy.
Přijde celé město.
MARKÝZ BOY RECITÁL DNES
Já tam budu taky.
Jak by je Staszek nakreslil?
Staszku, kdy už dospěješ?
Krásné.
Téměř jako obraz pana Staszka.
Ten tvůj informátor je daleko, Karole?
Už tam skoro jsme.
Velitelství je za tímto hřebenem.
Nevěděl jsem, že tak dobře zpíváš.
To je ale talent!
Staszku!
Ano, Bronku?
Drahý, Szymanowski s tebou mluví.
Cože?
Už zase?
Jestli někdy
uvidíš Szymanowského, což ti nepřeji,
protože je to hrozný zážitek,
řekni mu, že spolu nemluvíme!
Staszku!
Snoubenka nebyla moje vina!
Řekni mu, že je to šmejd!
Dokud nerozhodnu jinak, zůstaneme bez kontaktu!
A myslím, že to neudělám!
- Staszku... - Nedělej to.
Dokážeš si představit, že bys v tom chodil?
Ta barva, vždyť je to strakaté.
Jednou jsem viděl takovou pohovku.
Obleč si ho.
Hloupý nápad, vydávat se za markýze.
Mám být v nemocnici a nedělat tohle!
Obléct nebo šibenice?
Prostě to udělej.
Nedělej scény.
Jak roztomilé!
Roztomilé, co?
Josephe?
Znáš ty dva?
Nemyslím si.
A ty?
Něco mi to říká.
Ale nevím co.
Peyotl.
Zeptej se jich.
Zaplaťte své dluhy, doktore, nebo...
- Půjdeš do hajzlu. - Čtyřicet tisíc korun, lapiduchu.
Zaplať.
Boční dveře.
Vzpomněl sis na něco?
Jen mě napadlo, proč nepoužít boční dveře, to je vše.
Znovu se setkáváme.
Panečku,
děláš, že mě nepoznáváš!
Dobrý den, madam.
Dobrý.
Mám slabost pro spisovatele, jako jsi ty.
ZOFIA NAŁKOWSKA SPISOVATELKA
- Je mi líto, ale tohle je omyl. - Žádný omyl.
Vezmi si mě ještě jednou.
Co je to, dámo?
Co já?
Včera jsi zpíval jinou píseň.
Nějaký kurva markýz.
Markýz?
Neslýchané!
Sračka, ne aristokrat!
To je vtip!
Naše vlast je tak bohatá.
Já se plavil za dobrodružstvím
až do Konga
a stačilo přijet do Zakopaného.
Tadzio, vstávej.
Co je to?
Voltairův "Candide"? Bravo!
Bolí to?
Co je to?
Jak to asi vypadá, drahoušku?
Jako mlýnek na kávu?
- Staszku... - Co Stazsku?
Co?
Ať normálně řekne: "Žádné zbraně,"
místo aby se choval jako pitomý sráč, který se jasně ohání nějakou věcí!
- To nemůžete mít! - Fajn! Hodný chlapec!
Dej mi týden a bude ještě aportovat.
- Tady! A chci ho zpátky! - Uklidni se, Staszo.
Nic nemám.
Pomalu!
Kdo jsou tito zbojníci?
Střelci.
Jací střelci? Na koho chtějí...
A já jsem kurva mluvil se Szymanowskim!
Jaká hořká chuť!
Nabít!
Veliteli!
Tady je pseudo-Chopin!
Bravo, jsem hrdý!
JÓZEF PIŁSUDSKI POLSKÝ REVOLUCIONÁŘ
Veliteli, raději bych se považoval za nezávislého tvůrce...
Je třeba toho Chopina trochu zfalšovat?
Zkopírovat.
Zneužít.
Co flašinet?
- Klavír. - To je fuk!
Pánové!
Srdečně vítáme!
Takové vlastence často nevidíme.
Odchod!
Promiňte mi to všechno, ale děje se toho hodně.
Neustále trénujeme!
Dívejte se.
Palte!
Každopádně, nepřítel je mrtvý!
Slivovici!
Je zatracená zima.
Veliteli, přijel kurýr.
Ano!
Pojďte.
Pozor na hlavu!
Mannlicherky!
Dražší než Kropatschek, ale máme peníze na rozhazování.
Bajonety.
Granáty.
Akordeon?
- K čemu akordeon? - Zdzichu ho chtěl.
Zdzichu ho chtěl!
Neříkal jsem, že se máte zeptat, než si něco objednáte?!
Banda pitomců! Jsem tu sám!
Tady!
Schwarzlose M 7. Čtyři sta nábojů za minutu!
Větší olejnička, prodloužený chladič! Opravdový zázrak!
A to vše...
za vaše.
Jak za naše?
To je za naše?
Za vaše!
Prohrát s vámi je jako vyhrát!
Jozephe! Za národ!
Vezmi si to.
Než vystřízlivím.
Hodný chlapec!
Tak velké dary se často nevidí.
Je nějaká šance to získat zpět?
Ne.
To je celý rozpočet naší expedice.
Poslyšte.
Moji milí chlapci!
Vlastenectví je jednosměrná ulice.
Jak jednou podpoříte naši věc, není cesty zpět.
To by byla zrada.
A zrádci musí být...
Ale my jsme v nouzi!
- Stejně jako země! - Ale...
Měli jsme jet na expedici do Austrálie! Výzkumná expedice!
Nepotřebuje náš národ kromě střelců také vědce?
Nebo třeba umělců? To je Witkacy.
Nemůžeme dostat ještě ty granáty?
Obrazy nám nezávislost nezajistí!
Se vší úctou!
Je tu ještě jedna choulostivá záležitost.
Jeho snoubenka Jadwiga...
A co s ní?
Docela pěkná, pěkná.
Chochołowská dolina!
- Kościeliska. - Často si to pletou.
Ale co ona...
O co šlo?
A tak jsem ho pozval na výpravu, aby...
- Podvedl ji a ona na to přišla? - Jeho?
Staszo!
Šílenec!
- Pomůžete mi? - Nepomůže!
Staszo!
Nuže?
- V pořádku. Jdeme. - Ne. Počkej.
Nejprve mi řekni, na co sis vzpomněl.
Kdo, já?
- Proč to říkáš? - Tadzio, dost šaškování.
Jsme v tom společně, mluv.
Vlastně o nic nejde.
Nebo v tom zůstaneš sám.
Čtyřicet tisíc korun. Zaplať.
Na druhou stranu...
Nic ve zlém, já...
rád využiji příležitosti,
abyste trošku potrpěl.
Začněme lopatkovou a hlavovou kostí?
Víte, že krevní oběh tam není nejlepší.
Víte, že se to nikdy nezahojí.
Co kdybychom také...
roztrhli nervus medianus?
Žádné další léčení.
Vidím, že studujete medicínu.
Amatér.
Každopádně pojďme do mé kanceláře.
Protože jsem vás čekal.
Vaše peníze mám ve stole.
Tentokrát doopravdy.
Chtěl jsem vás oslovit...
Uctivá poklona!
Specialista světové úrovně!
Otec polské pediatrie, profesor Maciej Leon Jakubowski.
Je tu jen jeden zádrhel.
Jak jsem řekl, musím dokončit vyšetření pacienta.
Jedna dáma čeká a...
Slečno Jurko! Tito pánové na mě počkají tady.
Mohl bych vás laskavě požádat, abyste jim přinesla sklenici vody?
Jsou žízniví a trochu nervózní.
Kdo ví, třeba to skončí i kapačkou.
Dělám si legraci...
Vydržte, půjdu se postarat o pacienta.
- Nemusíte... - Ale musím.
Jsem zpátky, paní Radziwiłłowa!
Odpusťte, za chvíli budeme hotovi.
Podívám se na vaše plíce.
Mohla byste za mě zakašlat, prosím.
Výborně, ještě jednou.
Jen mi řekněte, madam...
Ne, možná nic neříkejte.
Teď se můžete obléknout.
Nespěchejte, pomalu.
Nikdo nikam tady nespěchá.
Opatrně!
Doktore Żeleński!
Jste posel z nebes!
Zdá se, že ano.
V poslední době mám tyhle bolesti.
- Kde? - Ráno na schodech!
Musím běžet na stanici.
- Zaregistrujte se prosím uvnitř. - Ne.
Teď, když vás mám, tak vás nepustím!
Všechny ty šňůry jsou plné krve?
Přesně tak.
Jste jako obrázek zdraví!
Je mrtvý!
Stačí si denně kápnout jednu kapku na lžičku cukru.
- Dobře? Přeji hezký den. - Děkuji.
Běžíte, jako by vás honila smrt!
Prohrál jsi v kartách 40 tisíc korun?
Co bylo dál?
Nevím.
- Přísahám! - Żeleński!
Přísahám, že nevím. Utekl jsem do Zakopaného.
Pak se konal večírek.
Vzpomínám si na to stejně jako ty.
Ten zatracený peyotl!
Jdeme, jdeme!
Dobrý den.
Od této chvíle je vše, co uslyšíte, přísně tajné.
Jinak...
Shodou okolností
je v Poronině bolševik, jistý Vladimír Lenin,
který plánuje, jak lidem znepříjemnit život.
Tentokrát se rozhodl, že potrápí nás.
Do Zakopaného přijel francouzský šlechtic,
jistý Markýz Boy.
Bolševici se ho rozhodli zabít
a zapletli do toho naši Polskou socialistickou stranu.
ZDECHNI ŠMEJDE! PSS
Ale proč?
Proč, proč?
Jak proč?
Aby zabili politickou provokaci!
Naštěstí jsme se o tomto triku dozvěděli
a připravili si protidůkazy.
ZDECHNI KAPITALISTO! LENIN
- To dává smysl. - Geniální plán.
Ano! Ano.
I nám se líbil.
Byl tu však jeden zádrhel.
Bolševici
místo aristokrata
zastřelili nějakého doktůrka.
- Tadeusze Żelmowskiého. - Żeleńskeho.
Nebo možná Żelmowskeho. To je fuk.
Jde o to, že když Markýze nepřeválcovali,
zkusí to znovu.
A to je naše šance!
Takže kdokoli může zabít lékaře bez skandálu?
Správně!
Mohou prostě zastřelit Żelenskiho a odejít?
Neberte to jako urážku, ale nějaký Dr. Żelmowski...
Żeleński!
...nebo Żelmowski, bude za chvíli zapomenut.
Není to politická záležitost.
Už to vzdáváte?
Jde o to, že...
ten váš markýz...
Pokud se to provalí,
bude skandál ještě horší.
Dvakrát horší.
V Galicii je zastřelen francouzský aristokrat.
Údajně námi!
A lhali jsme o tom tisku!
To by mohlo skončit válkou.
MARKÝZ BOY RECITÁL 15. KVĚTNA
Je to jednoduché!
Recitál se musí konat!
Je to státní záležitost!
Zná velitel nějaké šamany, kteří by markýze oživili?
Nechápete to!
Markýz žije!
Żelmowski je mrtvý!
Co se píše v novinách, na tom záleží!
Takoví umělci, a já vás musím učit o lžích?
Ale co s tím?
Banda pitomců!
Jsem tu sám!
Přivedeme lékaře na recitál.
Bolševici znovu útočí, ale my je zastavujeme!
A vyhráli jsme!
Co když se nám je nepodaří zastavit?
Żelmowski bude skutečně zabit.
- Je tu určité riziko. - Určité.
Organizace je připravena za takové riziko zaplatit.
Dvacet tisíc korun.
Je mi líto, ale riziko je příliš velké.
Żeleński je sice šmejd, ale je to náš šmejd.
Čtyřicet tisíc.
- Staszku? - Drž hubu, Malinowski!
Není času nazbyt.
Musíme se dostat k Witkacymu a Malinowskému,
než se dostanou do dalších potíží.
Dobrý den!
Dobrý den.
Zachovej klid, Tadeáši. Jak můžeme pomoci?
- Pán je ten básník? - Ano, pán je ten básník.
- Fantastický básník. - Ano!
Jsem básník, o kterém všichni mluví. K vašim službám.
Velitel si chce promluvit.
Rádi bychom přišli, ale náš básník má důležitou schůzku.
Děje se toho tolik.
Přeji hezký den.
Sbohem.
Zastavte!
Mám vás přivést okamžitě.
Odpusťte nám...
Josefe, utíkej!
Zastavte!
Josephe, rychleji!
Nechte si to, chlape!
Promiňte!
Josephe!
Rychleji, Josephe!
Snažím se, ale vychází mi to nakřivo.
Z cesty!
Jsou pryč!
Měli jsme zůstat v klidu.
Kdo tu není v klidu?
Ježíši!
Zastavte!
Josefe, naskoč! Pojeďme k Witkiewiczovi!
Rychle!
Rychle! Rychleji!
Sakra, to bylo o fous!
Už dlouho jsem se necítil tak živý.
Musím ti něco říct, Josephe!
Opravdu jsem si myslel, že jsi starý muž s holí.
Jsem obyčejný námořník, který je stále vždy připraven.
I když jsem kdysi uvažoval,
že se stanu lékařem.
Ale nech toho.
Plavil ses po světě, píšeš knihy.
Škoda by tě byla na lékaře.
Není krásné, že svou prací pomáháš druhým?
Teoreticky.
A prakticky?
A prakticky...
Prakticky se v nemocnici dusím.
Systém nefunguje, je nelidský.
Nespíš 30 hodin a všichni ti lidé na tebe křičí,
jako by se jim z tebe udělalo špatně.
Pak si uvědomíš, že chtějí být nemocní.
Víš...
v hloubi duše chtějí být nemocní.
Žerou, chlastají, nestarají se o sebe.
A pro ty, kteří to skutečně potřebují,
nejsou žádné lůžka, žádné prostředky ani zdroje.
Tomu docela rozumím.
Současně...
mám všechny tyto lidi rád.
Je mi líto jejich utrpení.
Možná bys o tom měl napsat.
Snažím se.
Snažím se, ale přepadne mě
takový bezmocný vztek,
že se mi nedaří přimět ruku k psaní.
Prostě ztuhnu a...
Ztrácím se, utíkám do hazardu, abych zapomněl.
Přestaň se mučit.
Jak mohu přestat? To všechno je kvůli mně!
Topím se v dluzích. Honí nás bandité jako nějaké vrahy.
Byl zabit člověk. Josephe!
Opravdu nevím, kdo jsem.
Během mé první plavby po řece Kongo
se téměř nikdo nevrátil.
V jednu chvíli jsme na lodi zůstali jen já a lodník.
Oba umírající
na malarickou horečku.
My dva
a poslední lahvička chininu.
Která je zachráncem života.
Co jste udělali? Jedna vám oběma nestačila.
Mně a mému blízkému příteli najednou došlo,
že kdo bude rychlejší s nožem,
bude mít šanci přežít.
A co?
Já jsem tady, on ne.
Nikdy jsem to nikomu neřekl.
Nenapsal jsem to do žádného deníku.
Víš...
Čím více zkoumáš lidskou povahu,
tím méně se ti může líbit to, co zjistíš.
Promiň. Jedeme špatně!
Halo! Jedeme špatně!
Dobře jedeme.
K Witkiewiczi to bylo do leva!
K Witkiewiczovi nejedeme.
Všechna tato krása se dostane do rukou dělnické třídy.
Hory budou zpívat:
"Ať žije proletariát!"
"Ať žije komunismus!"
"Ať žije soudruh Lenin!"
Voloďo, když tě tak poslouchám, naskakuje mi husí kůže.
Moje revolucionářko!
Na kolena, šmejdi!
Zase práce, Voloďo?
Slíbil jsi, že si odpočineme!
Nadiusha, má drahá.
Rychle je zastřelíme a já budu zase tvůj.
Kdo sakra jste?
Lenin.
Kdo?
Lenin.
Mělo by nám to něco říkat?
- Stále nic. - Udeř ho.
Znovu.
Není třeba.
Já jsem revoluce.
NADĚŽDA KRUPSKÁ, VLADIMIR LENIN RUŠTÍ REVOLUCIONÁŘI
Ano, správně.
Jednou jsi měl štěstí.
Ale podruhé je to kouzlo.
Počkejte! Je to "do třetice všeho dobrého".
Správně, na tom nezáleží. Záleží na něčem jiném.
Proč byste mě měl vůbec střílet?
Někteří lidé by chtěli, ale my se neznáme.
Možná nás neznáte.
- Ano. To je začátek. - Ale my tě známe, Markýzi Boyi!
Počkejte.
Na slovíčko před střelbou?
Jen to zkraťte, musím začít revoluci.
Moje žena je netrpělivá.
Dejte nám chvilku.
Ale pojďme si sednout.
Z toho všeho koukání nahoru mě bolí za krkem.
Pohyb!
Chápu vás správně.
Máte v úmyslu zastřelit jednoho Markýze Boyie, že?
Ano.
Pak jste uspěl.
Gratuluji!
Víte...
markýz je již mrtvý.
V novinách se spletli.
Napsali,
že doktor Żeleński je mrtvý.
Opravdu vynikající.
Je to vepřové?
Normálně vepřové nejím, je nezdravé, ale dnes je takový den...
A jde o to, že já jsem doktor Żeleński.
Ten, který je mrtvý.
Takže...
Víte, nic se neděje, je to jen nedorozumění.
Promiňte mi, že takhle jím,
ale celý den jsme utíkali před lidmi.
Každopádně...
"Boy" je mrtvý, dobrá práce.
Pochvala kuchaři.
Joseph a já teď půjdeme, protože já mám službu v nemocnici.
Markýzi Boyi, máš mě za blbce?
Ano?
Za debila?
Nuže...
Kdysi jsi mi unikl,
ale teď, Boyi, zemřeš!
Promiňte.
I kdyby to byl ten váš Boy,
co by dělnická třída získala zabitím takového blázna?
Proč ho střílet?
Jak proč?
To bude začátek konce kapitalismu!
To bude oheň,
který odstartuje revoluci!
Francouzský aristokrat zemře rukou polských teroristů pod velením...
Piłsuds...
Soudruhů!
Evropa je sud se střelným prachem,
kterému stačí malá jiskra, aby explodoval a rozpadl se na kusy.
Z těchto trosek povstane nová komunistická Evropa!
A tou jiskrou budete vy. Ty a já.
Je všechno jasné?
Jistě.
Stručně řečeno,
jde vám o provokaci.
Začínají mě štvát.
Takže...
Bude skandál,
bude válka.
Co ještě?
Můžeme střílet?
To nelze udělat tady,
v soukromí, u chaty.
Proč ne?
Můžeme.
- Naďo, mluvili jsme o tom. - Už toho mám dost.
Proč pořád ta samá Kalinka, Kalinka?
Kde jsou Rusové, tam je Kalinka. Copak neznají nic jiného?
Pokud chcete skandál,
musíte to udělat na veřejném místě.
- Jinak se to nepočítá. - Jak ne, počítá!
Nepočítá.
Žádné publikum, žádná publicita.
A bez publicity se to nepočítá.
Co navrhujete?
Pokud se tedy nevrátíme na začátek.
Promiňte...
Dnes má recitál.
Jaký recitál?
Ukaž mu to.
- Co s tím? - Chcete skandál.
Tak ho zastřelte tam.
To je skvělé!
Ale proč nám pomáhají?
Proč nám pomáháte?
Protože...
já...
v hloubi duše jsem také
revolucionář...
A to je opravdový bojovník!
Odvezte soudruha Boye na jeho recitál.
Josephe, pojďme.
Tenhle s námi zůstane.
Pro jistotu.
Pokud by vaše připravenost k oběti selhala.
Něco tě napadne.
Doufám.
Staszku, sakra!
S tebou jsou vždycky problémy!
Staszku!
Staszo!
Vyvalím ti je!
Staszo, co to sakra je?
Zase nějaké divadlo!
Poslyš chlapisko, ty nevypadáš špatně.
Ještě jednou!
Na revoluci.
Bude mi ctí vás zastřelit.
Můj hrdina!
BOY RECITÁL
Tohle mi ještě scházelo.
Nalijte mi, zaplatím.
Ještě že nás doktor donutil jít sem.
Nebyl úplně zbytečný ten doktůrek.
Chcete mi namluvit,
že nějací Rusové drží nějakého britského spisovatele,
který je vlastně Polákem, je v horách a že ho zastřelí,
pokud se vy nedáte zastřelit?
Přesně tak.
Kdybych tu byl prvním rokem, možná bych vám věřil.
Když tam nepůjdete, tak zabijí Conrada.
Jsem tu pátým rokem.
Pane veliteli!
V horách je prý drak.
Chtějí, abychom ho zatkli.
Řekněte jim, že máme práci s baziliškem.
Ano, pane!
Vidíte?
Denně jich mám pět.
Běžte si to užít někam jinam.
Sbohem.
- Vraťte mi hned husara. - Nedám.
Barva je mokrá.
Zanecháte stopy.
Vyslechněte mě.
Pokračujte.
Chtějí revoluci.
Jejich vůdce si říká Lemming nebo tak nějak.
Jde jim o provokaci.
"To bude konec kapitalismu a prohnilé buržoazie!"
Chtějí rozpoutat válku.
- Nějaké další senzační zprávy? - Ano.
Já jsem Tadeusz Żeleński.
Ten doktor, který byl zabit?
Ano, to jsem já.
- Máte o tom důkaz? - Ano.
Pane!
Tak tohle bylo opravdu dobré!
Žádám vás, abyste jednali!
Neodejdu, dokud nezačnete dělat svou práci!
Neodejdu, dokud s tím něco neuděláte!
Neodejdu!
Pánové, prosím!
Ne!
- A nevracejte se! - Vypadněte!
Vypadám jako medicinbal?
Co...
Co to je...
Ne...
Ne, ne, ne...
Ale ano!
Opustila mě, chápu to.
Ale opustit malého?
Potřebuje něhu, objetí.
Jsem chlap.
To mu nedaruji!
Kočka
potřebuje otce a matku.
Nedávno začal čůrat do postele, přesně tam, kde spávala ona.
Ano, ano, ano...
Dobře, vezmi ho.
Strč ho tam!
To je tak, že když si vezmeš něco čistého
a okamžitě se zasereš.
Jak magnet.
Zatracené sračky!
Babička říkala, že se to má posolit.
Pánové!
Co je?
Jste darem z nebes!
Kdo jsi zač?
Pronásledovali jste mě z Krakova, že?
To je...
on...
Ano já.
V Polonině bolševici drží mého přítele v zajetí.
Potřebuju ho dostat ven, tak jsem si vzpomněl na vás.
Jste mrtvý!
Cože?
Odejdi, zlý duchu!
Ježíš Kristusi Nazaretský...
Přestaňte, to jsem já, doktor Żeleński.
Jste v pořádku?
Co se děje? No tak!
Infarkt!
- Pomozte mi! - Ne!
- Kolega má infarkt! - Myslel sis, žes mě dostal?!
A co...
kočka...
Kurva...
POTVRZENO ZEMŘEL
Proč bychom vás měli zatknout?
Jeden z nich byl přejetý, druhý dostal infarkt.
Smůla.
No...
Byl jsem tam.
Nic to nezakazuje.
Bolševici mě chtějí zabít.
Začínáte znovu s Rusy?
Musíte mě zatknout a poslat své muže do Poroniny.
Z právního hlediska jste nevinný.
Pokud máte jen pověsti, nemohu toho moc udělat.
Takže už můžete jít.
Mám práci.
Musíte mě zatknout,
protože jsem zabil doktora Tadeusze Żeleńského.
Zabil jste ho?
Přesně tak.
Nevěřím.
Ale teď vás nemůžu nezatknout.
Ano, pane!
- Ještě jsem nic neřekl. - Ano, pane!
Vidíte, s čím musím pracovat?
Tělo je v Poronině, v chalupě pod starým mlýnem.
Podívejte se na tuto adresu.
- Se zbraní, pro jistotu. - Ano, pane!
Ještě jedna věc.
Kde je sakra Johan?
Johan.
Johan!
Proč jste nám neřekli o svém recitáli!
Jaký recitál?
Jaký to má význam?
Je to tak důležité, že vás tam musíme doprovodit.
Jak doprovodit?
Ale já jsem zatčen. Jsem zločinec.
Ale sám hrabě Zamojski
chce slyšet vaši poezii.
Recitál tedy proběhne a hned.
- Jdeme. - Ne.
- Jdeme! - Ne.
- Vezměte si ho! - Zastavte!
To mám jít takhle?
Hej ty vysoký,
postav se rovně!
Svlékni se!
Pánové, berete mě na smrt.
Ano, pane!
Já nejsem Boy, já jsem ten mrtvý doktor!
Ano, pane!
Chtěl jsem jen najít kabát!
Chtěl jsem do nemocnice!
Má lásko! Kdy odjíždíme!
Cože?
V šatně mám kufr, jsem připravena!
- S někým jste si mě spletla. - Ty lišáku!
Bože, můj Markýz.
Teď bude všechno jinak.
Paříž...
Tak moc chci vidět Paříž! Tak moc se těším!
Prosím.
Hádanka pro vás.
Jaký je rozdíl mezi...
Co mají společného.
Ne, jaký je rozdíl
mezi politikem a vrabcem?
Politik má nasráno v hubě
a vrabec v prdeli.
Přivítejme Markýze Boye!
Bravo!
Promiňte, dámy a pánové.
Rád bych s Markýzem Boyem prohodil pár slov před jeho recitálem.
Hrabě by ho rád měl jen pro sebe.
Opravdu, vážně, takže padejte!
- Ano, zmizte, rychle, jděte, jděte! - Skandál!
Běžte, běžte!
Sbohem!
- Skandál! - Vypadni skandále!
A vy?
Jste hluší?
Mohl by být nebezpečný.
Řekl jsem, abyste laskavě vypadli!
Ano, pane!
Hrabě, došlo k závažné chybě.
Všichni mě mají za někoho jiného, já nejsem ten...
Polib mi nohy, Żeleński, ty flákači!
Witkacy?
Zešílels?
- Zbláznili jste se! - Podívej se na něj!
Ty taky?
Takhle reaguješ na přátelství?
- Vy jste si něco vzali? - Mohlo by to tak být.
- Hloupá otázka. - Velmi hloupá!
Dobře.
Musíme běžet.
Ne, nikam nepůjdeme, dokud si nevyslechneme recitál.
Mluví se o tobě ve městě!
- Vzpamatujte se! - Věř nám, Tadeáši.
Otřásli jsme nebem i zemí, abychom tě dostali z vězení.
- Co? Vy jste to udělali? - Ano! My.
Sám hrabě Zamojski zasáhl, aby tě dostal ven!
Přesně tak!
Všechno jste zničili!
Bolševici mě během recitálu zastřelí!
- Takový je plán! - Úžasné!
Zastavíme je
a provedeme protiútok.
Už vidím, jak je zastavuješ.
Věřte svým přátelům, pane Żeleński, chci říct, pane Boyi.
Ani nevím, co Markýz napsal.
Přečti jim tedy něco ze své práce.
Něco sociálního.
Nikdy předtím jsem to neudělal.
Ale proč?
O svůj talent se musíš podělit se světem.
Druhé šance se možná nedožiješ.
Dobře!
Musíme jít.
Nejsem ten, za koho mě mají.
Jak mohou vědět, kdo jsi, když to nevíš ty sám, miláčku?
Hrabě...
Staszo!
Zastavte to.
Tadeuszi, život nelze zastavit.
Pokud vycouváš, bude válka!
Ale žádný tlak, žádný tlak.
Tady je náš spisovatel. Respekt.
Lékař.
Řekněme spisovatel. To je fuk.
Přesto vám gratuluji.
K čemu?
Jaká to oběť pro vaši zemi.
Jste opravdový hrdina!
Nemůžeme tu oběť vynechat?
Taková je myšlenka, ale víte.
Kdyby se něco pokazilo, nemohl bych vám později pogratulovat.
Dámy a pánové!
Tohle bude výjimečný večer.
U klavíru,
světový Chopin,
Karol Szymanowski.
A...
hlavní atrakce,
senzace letošní sezóny!
Markýz Boy!
Dámy a pánové,
je mi z vás všech zle.
Kašlu na to.
Už mě nebaví všechny ty vznešené diskuse,
které nic nemění.
Je mi zle
z našeho sebeobdivu,
jak jsme osvícení,
jak jsme pokrokoví.
Jak jsme pasivní.
Jak se stále necháváme podvádět všemi těmi pokrytci
a pseudostrážci morálky.
Umírají tu lidé.
Kvůli těm nejzákladnějším neduhům, kterým se dá vyhnout.
Umírají na nemoci, na které už dávno známe léky.
Z chladu.
Z hladu.
Z nedostatku vyhlídek.
Ze zapomenutí.
Z...
Nekývejte tou hlavou, mluvím k vám, pane,
k vám s tím obojkem.
Nekývejte tak tou hlavou.
Přesně jako vy
děláte ze života chudých ještě horší peklo.
Kdykoli se někde objeví palčivý problém
a lidé se snaží přijít na to,
co udělat pro to, aby byl život o něco lepší,
o něco snazší, alespoň o něco světlejší,
okamžitě se objeví zlověstná černá ruka
a z kazatelny zařve řvavý hlas:
"To není možné!"
"Nenecháme vás nic změnit, nic vylepšit!"
"V tomto domě zaostalosti a útlaku musí zůstat všechno při starém!"
Přes veškerou autoritu
těchto odborníků na výklad Stvořitelových přání
nemohu uvěřit, že Boží vůle
vždy upřednostňuje bohaté a nemá slitování s chudými.
Ano, ano!
Že chrání lži, krutost a chamtivost.
Pryč s náboženstvím!
A vy!
Ve jménu rovnosti a vznešených ideálů
chcete vnutit bezmezné utrpení,
které k ničemu nevede a nic nevytváří.
Je to jen další prázdné gesto, které přináší bolest a zoufalství.
Ale zapomeňte na to.
Sakra, je dobrý.
Byla by škoda ho zastřelit.
Do akce!
Šmejd!
Vážené panstvo, to, co jsem vám chtěl,
využitím téhle příležitosti,
opravdu všem říct přímo od srdce...
Zkurvysyni!
Żeleński, jdu si pro tebe!
Pane!
Prosím, nestřílejte!
Promiňte!
Pane!
Prosím, nestřílejte! Prosím vás!
Moji přátelé jsou tam!
Ať žije komunismus!
- Musíme je zatknout! - Ne.
- Musíme je pozavírat! - Ano, pane!
Střílejí na nás! Na naši provokaci!
Jaká drzost!
Hej, ty, Lenine!
Člověče, nemáš šanci!
Ano? Určitě?
Možná vy nemáte!
Tvrdohlavý osel!
Drahý!
Není to nic osobního,
ale dostáváš na prdel, o tom žádná!
Poláku, možná to vy dostanete!
Soudruzi, střílejte zřídka, ale přesně!
Říkal jsem mu, že je moc vysoký!
Tadzio? Žiješ?
Žiješ?
Ne!
Zkurvysyn!
Žij! Ne!
Neumírej mi tady.
Do prdele!
Literatura ti zachránila život!
A já už myslel, že tě mám z krku!
Mě neoklameš.
Máš měkké srdce.
- Co? - Máš měkké srdce.
Už mě neoklameš.
Nemám měkké srdce.
Své přátele chráníš vlastním tělem.
Jaké přátele?
Žádné nemám.
Sobeckost jen předstíráš,
ale v hloubi srdce jsi tak dobrý.
- Nejsem dobrý! - Dobrý Staszek!
- Jsem zlý! - Můj Staszek!
Jsem ďábelský!
Ruční práce.
Barvu...
objednávám z Milána.
Dělo!
Vždycky si ho nechávám na konec.
Slušné, slušné.
Je to bitva u Solferina.
- Působivé, že? - Působivé.
A tohle je?
Tady máme klíčovou postavu bitvy.
Můj dědeček.
Přímo tady.
Už.
- Tadziu, uklidni se. - Dobrá práce!
- Jsi v pořádku? - Všechno je v pořádku.
Skvělé.
No dobře.
Pokud je vše jasné,
podepište zprávu.
- Co je jasné? - Buď v klidu.
Nic není jasné! Kdo má být v klidu?
Co to má znamenat?
Kdo například zabil toho Markýze?
Nemohl byste prostě podepsat zprávu
a jít domů?
Ne, nemůžu.
Omluvte mě, ale za posledních 24 hodin se mě pokusilo zabít příliš mnoho lidí.
Tak tedy k Markýzovi...
Rychle!
Můj je ten druhý.
Pomaleji už to nejde? Pohyb, nemám čas.
Neviděli jsme se asi měsíc.
Možná jsem spíš bledá než světlá...
A vaše taška!
Vezmu ji.
Ukazuje se, že můžeš žít i bez vzduchu.
Opravdu mě chtěli...
Vypadá to tak.
Velitelství potvrdilo, že mají tlusté spisy.
Takže to dopadlo dobře...
Když už mluvíme o Markýzovi,
jestli se můžu zeptat, jak se dostal na naši pohovku?
Pánové, je mrtvý, nechte ho být!
Żeleński je náš, doma se mu bude líbit víc!
Tohle je o mně!
Takže to my, jste mě ukradli z márnice?
Vypadá to tak.
Ale proč?
Nevím.
Už mě nic nepřekvapí.
A skandál?
Provokace?
Markýz je přece mrtvý.
Markýz...
Takže Markýz...
Jeho deníky jsme našli v hostinci "U Bandita".
Markýz Boy de Maupassant se ukázal být obyčejným podvodníkem.
Rozptylte se!
Zpronevěřitel a podvodník.
Padělal doklady a totožnost.
Nikomu nebude chybět.
Ale za provokaci jsme dostali pana Lenina.
Teď je ve vězení.
Ještě si nás budete pamatovat!
Voloďo!
Vzpamatuj se!
Tady záleží na duševní disciplíně!
Železná disciplína!
Máš pravdu.
Josephe,
jak ses z toho dostal?
Vojáci?
Zabij ho!
Minul.
Dobrá práce.
Za rozbití bandy revolucionářů
dostane pan Conrad
výjezdní doložku s příkazem okamžitě opustit zemi.
Děkuji pane.
Promiňte.
Když je všechno tak jasné, znamená to,
že si můžu vzít kabát
a prostě odejít do nemocnice?
Vypadá to tak.
Pokud si to přejete.
Vždyť si přece lékař.
- Jdi do háje, Witkiewiczi! - Tadzio, no tak!
- Vy moji hajzlíci! - Staszo!
Pánové...
Nechci říct, že to bylo příjemné,
ale bylo.
Díky!
Dobrý den!
Ahoj, maličký!
Dámy a pánové,
loučíme se s tragicky zesnulým lékařem,
Tadeuszem Żeleńskim.
Polská medicína utrpěla strašlivou
a srdcervoucí ztrátu
v souvislosti s úmrtím brutálně zastřeleného v Zakopaném
doktora Żeleńskeho.
Ale pane kolego!
Kolego!
Pane kolego, takže žijete!
V novinách se psalo, že doktor Żeleński byl zastřelen!
Měli pravdu. Doktor Żeleński byl zastřelen.
Přišel jsem si jen pro svůj psací stroj.
Ale... ale...
pane kolego!
Opouštíte nás?
Jak můžete?
Pane kolego, máte tady povinnosti!
Musíte lidem pomáhat!
Takhle budu pomáhat.
Neberete to vážně!
Sbohem.
Taduesz "Boy" Żeleński konečně našel slova,
která stojí za to zapsat.
Vzdal se medicíny a stal se nejvýznamnějším kritikem,
překladatelem, publicistou a satirikem.
Sám sebe označil za "blázna".
Jiní v něm však viděli svědomí národa.
Witkacy a Malinowski odpluli do Austrálie,
ale během cesty se pohádali k smrti.
Malinowski se stal významným antropologem 20. století
a Witkacy se vrátil do Zakopaného, aby se stal úplným umělcem.
Spisovatelem, malířem, filozofem, dramatikem,
géniusem a šílencem zároveň.
Conrad se vzdal plachtění a věnoval se psaní.
Stal se jedním z nejvýznamnějších spisovatelů všech dob.
A Maryša si vzala Johana.
Žili krátce a šťastlivě.