Co říkáš na tyhle?
On potřebuje brýle?
No, nepotřebuje nic.
- Ale čeká 40 dárků. - Ach jo.
To sis teda na další roky zavařila.
On ti na narozeniny pořád dává tučňáky?
Ne, papuchalky.
- No jo, papuchalky. - Jo, papuchalky.
Mít tak stroj času, vrátila bych se do toho jednoho dne před 20 lety,
kdy jsem řekla, že jsou roztomilí. Jednou.
Jasně, to bys udělala.
Nic jinýho bych neudělala. To mi připomíná...
Musím koupit sušenky s papuchalkem.
No jo. Hezký. Roztomilý.
Kolik těch dárků už máš?
S těma doma je to asi 37.
- Třicet sedm. Dobře. - Jo.
Nechceš mu dát pár čtvrťáků na ten automat?
Dustyho hry neberou.
To není hra.
Počkej, Cass, tys to ještě nevyzkoušela?
Vždyť víš vždycky všechno dřív než já.
A co to umí?
To nevím. Asi ti to řekne smysl tvojí existence.
Mně vyšlo „vypravěčka“ a přísahám bohu, že to bylo,
jako by mi někdo nahlédl do duše a pojmenoval můj tajný sen.
Asi to funguje, jen když máš nějaký tajný sen.
Musíš to zkusit.
- Jdi do toho. Cass, běž. Šup. - Ne.
Běž. Prostě to udělej.
OBJEVTE
SVŮJ
ŽIVOTNÍ
POTENCIÁL
ZADEJTE ČÍSLO POJIŠTĚNÍ
VLOŽTE PROSÍM OTISKY PRSTŮ
VÁŠ ŽIVOTNÍ POTENCIÁL BYL ODHALEN!
VÁŠ ŽIVOTNÍ POTENCIÁL
- Nat? - No?
No?
To má být vtip?
Tobě to připadá jako vtip?
Co máte?
Jenom tohle všechno.
Ale ne. Co vám řekl ten automat?
Fotím si lidi s nejlepším potenciálem, takže...
No, ten můj za fotku asi nestojí.
No tak.
- Pořádáme oslavu. - Jasnačka.
ELITA
VELKÝ POPRASK NA MALÉM MĚSTĚ
- Ahoj. - Ahoj.
Co se stalo? Kdes byl?
Udělal jsem to. Nevydržel jsem.
- Ne. - Jo.
- Jak ses do toho obchodu dostal? - Vzbudil jsem pana Johnsona.
Ani se moc nezlobil.
No a co ti vyšlo?
„Učitel/pískač.“
Co je „učitel pískač“?
Ne, „učitel/pískač“.
- Ne. S lomítkem? - S lomítkem, jo. Hele.
Jo, asi mám dva rovnocenné potenciály.
A už jsem dosáhl obou.
- To je skvělý. - Jo.
Nejdřív se ve mně vzedmula úplná vlna odporu.
- Ale pak jsem se šel projít... - Jo.
...a řekl jsem si, že to je vlastně dobrý, protože...
Je to dobrý jako takový potvrzení.
Nemůžu uvěřit, žes to zkusil.
Že?
- Byl jsi hrozně proti. - Jo.
Bála jsem se přiznat, že jsem to zkusila, protože... Bral sis to hrozně osobně.
Takžes to zkusila?
Jo.
No...
„Rarita.“ Jo, další pravdivá kartička.
- Ale ne. - Nikoho jako tebe neznám.
Co to kurva je?
Děláš si prdel? „Elita“?
- Jo. - Ty jo.
- Ale co to vůbec znamená? - Nevím.
Měla sis vzít nějakýho prince nebo tak?
Zaprvé, nemysli si, že bych se musela přivdat do královské rodiny.
A zadruhé to ani neberu vážně,
protože to nejspíš nic neznamená.
- Jo. Vždyť... - Nemůže to... chápeš.
- Nic to neznamená. - Ale tohle je extrémně konkrétní.
Třeba tvoje kartička něco znamená a moje ne.
Jo.
A bylas tam po tom, nebo před tím, co jsem se zeptal a tys to popřela?
Myslím, že potom.
- Myslíš, že potom? - Jo.
Je v tom docela rozdíl.
Ještě jsem nevěděla, že s tím budeš mít problém.
Nemám problém.
Je to super. Zábava pro lidi.
Koukni se na nás.
Já mám dva potenciály, kterých už jsem dosáhl,
a ten tvůj je nedosažitelný, takže...
Tak jo.
IZZYINI JELENI
Díky, Angelio.
Myslela jsem, že žertuješ.
Vodní příkop je moc nebezpečný, Martho.
To neschválím.
Může se tam někdo utopit.
Prý to přehnáním.
Ne, mám práci.
Možná jsi slyšela o Deerfestu, který sama organizuju pro celé město.
Navrhnu to na příštím zasedání, ale nic neslibuju.
Bože.
S Marthou jsem se rozešla před 30 lety, a stejně mi pořád volá.
Jestli neseš další hrnky...
Ty tvoje nové výrobky se těžko prodávají. Sklenice na víno, utěrky a já nevím co.
Tak tohle jsou trička a třeba by se prodávaly,
kdybys moje věci dávala do „Izzyina výběru“
- a neschovala je vzadu. - Neblbni.
- To je protekce. - Mami, je to tu tvoje.
Je to i moje kancelář a jsem pod dohledem.
Když jsem starostka, je všechno politické.
Panebože. Co to vůbec znamená?
FEMINISTKA K SEŽRÁNÍ
Nic. Je to vtip.
Tohle budeš dělat, až budeš královna?
Bezvýznamná vtipná trička pro poddané?
- Jak to... - Řekla mi to Nat.
A víš co?
Mně vyšla „tanečnice“ a tou jsem fakt byla,
a přesto nechodím po městě a nechlubím se tím.
Já se nechlubila.
Nat u toho prostě byla.
A tu rtěnku ti poradila taky Nat?
Třeba o tom napíše do Deerfieldské drbny.
„Žena s rtěnkou, která jí vůbec nejde k pleti.“
To s tím nesouvisí. Rtěnku mám, protože pořádáme večeři.
- Víš o tom. - A proč ji pořádáte?
- Dusty měl narozeniny. - Neřvi na mě, Cass.
Nemůžu si pamatovat narozeniny všech.
- Nejsem počítač. - On je nemá teď.
Měl je před 11 dny a pak se to kvůli tobě třikrát přesouvalo.
Jestli to mám v diáři, přijdu. Ještě něco, nebo jsme skončily?
Skončily.
Bratranec Matyldy Anglické Štěpán z Blois v podstatě říkal...
„Jindřich na smrtelné posteli řekl, že budu král.“
Ale zasloužila si to Matylda.
Promiň, Lydie.
Tvoje prezentace je skvělá a obsáhlá.
Ale vidím, že se nikdo nesoustředí.
Chápu. Jak se máme věnovat dějepisu,
když máte tolik otázek ohledně toho, co se děje v našem městě?
Konkrétně kde se vzal ten automat MORPHO?
Všichni o tom přemýšlejí.
Co MORPHO vůbec znamená?
Je to druh motýla.
Druh motýla, jo. Však jo. Taky umím vyhledávat na internetu.
Hledal jste to? Vždyť mají obřího motýla v logu.
Taky tam je obrázek motýla, a když vkládáte otisky, ukážou se křídla.
Já vím, Lydie.
Ale MORPHO třeba znamená ještě něco, třeba je to i název té firmy?
Takže jsem hledal...
To my všichni. Vyhodí to obrázky modrého motýla,
ale žádnou firmu.
Myslíte, že by se jmenovali stejně?
Používají naše otisky a čísla pojištění k nějakýmu nesmyslnýmu data miningu.
Mně nikdo předtím otisky nesnímal a u Johnsona není wifi.
A i kdyby naše údaje měli,
nikdy jsem neřekl, že budu meteorolog, ani jsem na to nepomyslel.
A nemusíš.
Proč by člověk nemohl změnit svůj potenciál?
Nejde to. Já to zkusila třikrát.
- Dobře. - Morpho v řečtině znamená tvarovaný.
Podle starých Řeků nosí modrý morpho zprávy
o budoucnosti, plní přání a vykládá osud.
To jsem vám psala já, tak nedělej, žes to věděla.
Není to osud.
Osud znamená,
že se něco stane, ať chcete, nebo ne.
Potenciál je něco, co se stát může.
A nemusí to nutně být dobré.
Tys na té kartičce měl něco špatného?
- Ne, jen... - Co ti vyšlo, Jacobe?
- Jenom říkám... - A sakra. Co?
Jdu pryč.
- V pohodě? - Jo.
Říkal jste, že na Jindřicha nemusím, takže...
- Dobře. - Díky.
Rozrušili jste ho.
No tak. Poučíme se z toho, ano?
Teď na Jacoba nemůžeme takhle tlačit.
To vy jste se zeptal, co tam měl.
- Ne. - Očividně něco blbýho.
Proč by nám to jinak neřekl?
Pomoc!
Pomoc! Slyší mě někdo?
Pomoc! Pomozte mi!
Hej!
- Kdo je to? - Ty vole.
Jacobe!
Nazdar, jak se vede?
- Není vám nic? Já jsem v pohodě. - Teď je mi líp, když jsi tu.
Praštila jsem se do hlavy, ale asi to bude dobrý.
Snažím se nehýbat, říká se, že se člověk nemá hýbat.
Mobil mám na motorce.
Dobře, nehýbejte se.
- Zůstaňte tam. - Dobře.
Já zavolám pomoc, ano?
- Tak dobře. Jo. - Jo?
- Fajn. - Dobře.
- To bude dobrý. - Jo.
- Dýchej zhluboka. - Je to dobrý.
To zvládneš, Jacobe. Jsi můj hrdina!
Tak jo.
- Dělám si starosti. - Proč?
Táta byl proti automatu, ještě než zjistil, že je za zenitem,
a máma je teď princezna z lidu.
Proč to nikdo neřeší?
Vždyť to řeší všichni.
A tvoje máma je na to moc hrdá.
Nejsem. A musíš být na tom mobilu?
Ptám se ředitelky na tu nehodu, jestli nevadí.
- Paní ředitelka měla nehodu? - Já to nechci slyšet.
A co ty, Tri? Jaký máš potenciál?
- Hrnčířka. - Hrnčířka, super.
- Harry Potter měl být Jindra Hrnčíř. - Jo, mám to stejně.
Myslíš keramiku.
- Jo, děkuju. - Jo.
Jedna moje studentka tam byla několikrát a vždycky to vyšlo stejně.
Jo.
Jo?
Tobě taky? Kolikrát jsi tam byla?
- Párkrát. - Já mám tanečnici, kdyby vás to zajímalo.
To není nic divnýho.
V New Yorku jsem měla úspěšnou kariéru.
Ale pak mi to překazil život.
Dá si někdo Châteauneuf-du-Pape?
Jo, já.
Dá si někdo kromě Triny?
To neodmítnu, Cass. Je vynikající.
Je to ročník 2011, který byl obzvlášť dobrý.
Ucítíte jahody a kožené tóny.
- Ty jo. - Tak já si taky dám.
Přece jenom je to oslava.
Cary, chtěli jsme počkat na dezert.
Už to nevydržím.
- Konečně jdete do důchodu? - Ne.
Ale změníme kurz.
Rozvádíme se.
Cože?
MORPHO nás inspiroval. Jsme šťastní.
Jak vás inspiroval?
- Díky své kartičce jsem si uvědomila... - Jo.
...že potřebuju být chvilku sama.
Takže pojedu na rok do Evropy jako svobodná žena.
Co se to děje?
Co na té kartičce bylo?
- Léčitelka. - Léčitelka?
Léčitelka.
Vesmír mi dal znamení, že se mám věnovat samoléčbě.
Neznamenalo to třeba „doktorka“, což je tvoje povolání?
Ne. Já už doktorkou být nechci.
Už jsem se vyčerpala. Dělala jsem to v Irsku.
Vrátila jsem se sem a převzala máminu ordinaci.
Nikdy jsem neměla čas na sebe. Ani když jsem byla nemocná.
Přesně.
Tohle mě postrčilo.
- To je super, babi. - Díky, beruško.
- Já měl „mužský model“. - Ať už to skončí.
Výslovně mužský?
Už léta mu říkám, že má skvělou postavu.
No jo.
- Ty to říkat musíš. - Teď už ne.
Cary se přihlásil do agentury, která dělá regionální reklamu.
- V obchoďácích a pohlední Santové. - Jo.
- Ty kráso. - Pohlední?
- To fakt existuje. - Moc nám to prospěje.
S Eloise jsme se smáli, že jsme se měli rozvést už dávno.
- Vtipný. - Naštěstí jsme to neudělali.
Víme, jak může odloučení citlivé děti rozrušit.
Teď jsem taky poměrně rozrušený.
No dovolte.
Izzy! Snad si nemyslíš, že narážím na tebe a Marthu.
Každé odloučení nemusí děti poznamenat.
Cass vyvázla bez jakékoliv újmy.
Eloise, žádný strach. Já se jen tak neurazím.
A nikdo mi nemusí říkat, jak skvělou mám dceru.
Děkuju za večeři.
A všechno nejlepší, Dusty.
No jo vlastně, slavíme moje narozeniny.
Ahoj, babi.
Ach jo. Omlouvám se.
Nechtěla jsem ji naštvat.
Jí se to netýkalo.
Je hrozně vztahovačná.
Máte se ještě rádi?
To teda jo.
Chlapče, víc než kdy dřív, to mi věř.
Proto se navzájem vysvobodíme.
Vím, že je to velká věc, chlapče. Ale musíš nám věřit.
Pomůže to nám i našemu vztahu.
- Ty zatínáš svaly? - Ne. Tak vypadám s uvolněnýma rukama.
Odkdy jsi tak namakanej?
Nejsem.
Možná tak trochu.
Ty bys řekl „decentně namakanej“.
To bych nikdy neřekl.
Kéž bys pochopil ty výhody.
Ten automat nám pomáhá
přijmout své nové já a navzájem se o sobě něco dozvědět.
Třeba ty. Netušils, že jsem tak trochu namakanej, že?
- A já nevěděl, že umíš pískat. - Co to děláš?
Odhaluju se, chlapče.
- A chci, aby ses odhalil i ty. - Já se svlíkat nebudu.
Chci, abys mi zapískal.
Teď.
Jak to, že máš ten hrudník takhle rozdělený?
Dělám supersety. Tlaky na lavici a rozpažky s jednoručkama.
A mezi prsa si dávám opalovák.
Nechci se na to dívat.
No...
Neoblíknu se, dokud nezapískáš.
Celé ty roky, co jsem žila v Irsku,
jsem mohla sednout na letadlo do Španělska za 50 dolarů.
Nedošlo mi, jak moc mi to bude chybět.
To jo.
Musíš mi říct, kam se v Evropě podívat.
No jo. Já jsem ta pravá, koho se zeptat.
Počkej, nebyla jsi na vysoké semestr v zahraničí?
Jenom v Itálii.
Jenom v Itálii. Jasně.
Bydlela jsem v Montepulcianu v Toskánsku.
- Monteputia... ještě jednou. - Montepulciano.
Bože, to je krása.
Byla tam jedna kavárnička, kde jsem si mohla číst a popíjet víno a...
- To je fuk. - Co?
Kdykoliv si dám sklenici Montepulciana,
tak doslova cítím lněný olej, kterým v té kavárně čistili barový pult.
Měla by ses tam vrátit.
To teda.
Vejdu se ti do kufru?
Já se skrčím, jsem malinká.
Víš, že bych tě hned vzala s sebou. A Trinu do příručního.
No dovol, já bych se do příručního vešla taky.
Ale zároveň se mi líbí představa, že pojedu sama.
Proč uklízíme to nádobí? Pojď se podívat, co dělají kluci.
Pane jo.
Ukaž se, zlato.
Máme tady takovou pánskou jízdu.
Otec se synem.
No jo, to je typický chování otce a syna.
Radši se klidím z cesty.
Co je s tou košilí?
Proč jsi...
Zlato, proč máš tu košili v ruce?
CASSINA SOMELIÉRSKÁ VÝBAVA
- Taťko. - Neříkej mu taťko.
Panebože. Nech toho. Je to až moc sexy.
To říkáš, protože jsi moje ex.
Eloise, chtěla jsem ti dát tohle.
- Je to o vínu. - Ano.
Ale hodně se tam píše i o těch zemích.
- Nebylas jenom v Itálii? Tohle je... - Jo.
Chvilku jsem myslela, že pojedu do Francie.
- To si nemůžu vzít. - Ale jo.
Já to vůbec nevytahuju.
Tak děkuju.
A snad víte, že vás oba máme rádi.
- My vás taky, mami. - My taky.
- Jo, máme vás rádi. Oba dva. - Teď to řekla, tati. Ty seš zpocenej.
To nic. Voní i tak.
Tátu můžeme očichávat později. Jde se domů.
Dobře. Máš všechno, zlato.
- Mám vás rád. - Ahoj.
Nezlobte.
Co to bylo?
No... Já vím, že tě to šokovalo.
- Jo. - Ale asi jsou fakt šťastní.
Takže to je dobrý, ne?
No, víš... Musíš uznat, že to je hrozně ukvapené.
A znepokojivé.
Módní přehlídka a pískání skončily.
Nemusíme podporovat něčí rozvod.
Myslíš, že rozvedených modelů je málo?
- Já... - Vždyť je to šílený! Ne?
To se všichni zbláznili? Proč najednou musí měnit svůj život?
A proč jsi mi koupila theremin? To mě zajímá.
Co? Ten theremin?
Theremin, ano, ten.
Já ho nechtěl. Neměl jsem ho na seznamu.
Cos mi takovým dárkem chtěla naznačit?
Chtěla jsem ti dát něco neobvyklého a originálního.
- Protože nejsem originální. - Bože, Dusty, to nemyslím. Bože.
Jsi výjimečný. Jsi úžasný.
Ale miláčku, tvůj táta změní povolání, máma bude cestovat po světě,
a ty nezkusíš ani nový hudební nástroj?
- Říkala Evropa. - Cože?
Říkáš, že bude cestovat po světě, ale ona říkala po Evropě.
No to je o jeden kontinent víc než ty, takže...
Já v Evropě byl, Cass. Kde je podle tebe Irsko?
Nebyls v Evropě, Dusty.
Tys z Evropy přijel. Ale nebyls nikde.
Tak to promiň, Amelie Earhartová.
Mrzí mě, že jsem zapomněl na tvou expedici po vinicích před 20 lety.
Mě taky něco mrzí.
Mrzí mě, že nemáš zájem si rozšiřovat obzory.
A že jsem ti koupila něco, cos nechtěl.
- Omluva se přijímá. - Ne!
- Nemáš co přijímat falešnou omluvu. - Přijímám bezvýhradně.
Ptal ses, jestli jsem šťastná.
Ty šťastný jsi?
Je tohle štěstí?
Nevím, jestli to je štěstí, Cass.
Nikdy jsem o tom nemusel přemýšlet a bylo to fajn.
Ale teď na to kvůli tomu posranýmu automatu myslím furt.
Já na to taky myslím furt.
Přemýšlím o tom, jestli můžu být šťastnější a jak.
Možná bys to taky mohl zkusit.
To je ale novinka.
Co?
Že se s tátou hádáte.
Ále. Není se čeho bát.
- Jsme v pohodě. - Já se nebojím.
Rozvádějí se zřejmě jenom šťastní lidi.
Vědělas, že ochutnávání vína je proces o pěti krocích?
To jsem ne... No teda.
Jakých pět kroků?
No jo, tak to byla výjimka.
Ze všeho nejdřív se podíváš na barvu.
Ty jo.
Vezmi si tu sklenici a podrž ji. Proti světlu.
Je červené.
Pak tím zakruž. Jo.
Jemně. Zápěstím.
Tím se víno otevře.
Vidíš ty pramínky, co zůstaly na sklenici?
- Jo. - Těm se říká nohy.
Dotaz. Budeme to víno někdy i pít, nebo...
Řekni, co cítíš.
Třešně?
- Jo! A teď si usrkni. - Dobře.
Usrkni si. Jo. To je ono.
A teď si ho vychutnej.
To s tím automatem ti úplně vyrazilo dech, že?
To jo.
Asi si uvědomuju, že chci být mámou, kterou bys mohla obdivovat.
To jsi.
Ne, ale... To bych nesměla...
Nesměla bych být ničím ztrápená.
Nemůžu být ten typ člověka, co je naštvaný, že si nesplnil sny,
a tak někoho při každé příležitosti ponižuje.
Vůbec netuším, o kom je řeč.
Myslím to čistě hypoteticky.
Jistě.
Nechci tě zkazit.
No, já už zkažená jsem.
Takže tenhle vlak ti asi ujel.
Jestli je to celý kvůli tomu automatu, neměla bys na sebe být tak tvrdá.
Má to význam, jen když tomu význam dáš.
Já asi chci, aby to význam mělo, Trino.
A jestli to...
Já vím, že se mi budeš smát, ale...
Nesměju se ti.
Potřebuju, aby to něco znamenalo.
No...
Tak pro to něco udělej.
ELITA
Stahuju svoje výrobky. Už je nebudeš prodávat.
Ještě ti zavolám.
- Cos říkala? - Slyšelas mě.
Nebudeš rozhodovat o tom, co by druzí měli chtít.
Jasný?
Myslíš, že občané Deerfieldu chtějí laciný krámy s jeleny?
Sice ho máme v názvu, ale kdy tady někdo naposledy viděl jelena?
Nemá to být Deerfield, jelení pole, ale jen Field, pole.
Ty sošky jelenů se prodávají nejvíc. Na rozdíl od tvých výrobků.
Jo?
Tak se podíváme, co jinýho se dobře prodává.
Třeba tohle.
„Domov je pro rodinu.“ Fakt? Tak k tomu je domov?
No tak to si prosím koupím všechny.
A šutr taky, protože jak všichni víme,
„Deerfield stojí pevně jako skála“.
Ale víš, co nestojí za nic?
Pomalovaný šutry. Ty jsou nanic.
Pomalovaný šutry jsou na hovno!
Tobě se nelíbí moje kameny?
Sheilo. Tvoje kameny jsou krásné.
Myslela jsem to obecně.
Vlastně bych si nějaký ráda koupila.
Padesát dolarů? Za ten malý?
Jsou drahé kvůli těm detailům.
Dobře. Víš co? Já se pro něj pak vrátím.
Teď mám plné ruce, protože si tyhle polštáře beru.
Zavolej si klidně starostce.
Tak jo. Vím, žes to nechtěl.
Ale podle mě to lidi fakt inspiruje.
Mně to připadá trapný.
Já vím, ale... pomůže to obchodu.
Teď mi to prosím ukaž.
HRDINA
PODLE ROMÁNU OD M. O. WALSHE
Překlad titulků: Kristina Himmerová