Ehhez mit szólsz?
Mondta, hogy kell neki?
Nem kell neki semmi.
- De 40 ajándékot vár el. - Ó, baszki!
Ezzel jól megszívattad magadat.
Még mindig pingvineket kapsz tőle a szülinapodra?
Nem, nem, lundákat.
- Ja, lunda, tényleg. - Bizony, lundát.
És ha lenne időgépem,
és visszamehetnék arra a 20 évvel ezelőtti napra,
amikor egyszer kiejtettem a számon, hogy a lundák tök cukik...
Azt meghiszem.
Eskü. Jut eszembe,
vinnem kell lundás kekszet.
Aha. Az cuki. Tök cuki.
Hol is tartunk?
Hát, azzal együtt, ami otthon van, asszem, 37-nél.
- Harminchét, oké, oké, oké. - Ja.
Adj neki egy csomó aprót a MORPHO masinához!
Hát, Dusty sok minden, de nem gamer.
Ez nem játék.
Várj már, Cass, még ki sem próbáltad?
Ezekről mindig hamarabb tudsz, mint én.
Miért, mit tud?
Ó, mit tudom én,
csak elárulja, minek születtél erre a földre.
Nekem a „mesélőt” dobta... és eskü, olyan volt, mintha...
valaki a vesémbe látott volna,
és hangosan kimondta volna a legtitkosabb vágyamat.
Nahát! Mondjuk, ehhez nem árt, ha van egy titkos vágya az embernek.
Szépen kipróbálod. Nincs menekvés.
- Gyerünk, Cass, mozgás... Sipirc! - Nem.
Na, menjél! Nem fog fájni.
FEDEZD FEL
HOGY
MIRE VAGY
HIVATOTT
MI A TB-SZÁMOD?
KÉREM AZ UJJLENYOMATODAT!
ERRE VAGY HIVATOTT!
ERRE VAGY HIVATOTT
- Izé, Nat? - Na?
Na?
Ez valami vicc?
Te viccnek veszed?
Nos, mi lesz?
Ja, ez itt mind.
Nem, nem úgy. A MORPHO szerint.
Lefotózom a legtöbbre hivatott vevőimet.
Hát, én nem... Nem hiszem, hogy az enyém ér képet...
Add csak!
- Szülinap. - Okézsoké.
URALKODÓ
A NAGY SORSHÚZÁS
- Szia! - Hahó!
Mi történt? Merre jártál?
Hát, megtettem. Beadtam a derekamat.
- Na ne! - Na de.
Hogy jutottál be az üzletbe?
Felébresztettem Mr. Johnsont.
És még csak nem is volt zabos.
Oké. És mit dobott a gép?
Hát, „Füttyös/Tanár.”
Mi az a füttyös tanár?
Nem, füttyös per tanár.
- Perjelt is kaptál? - Aha. Nézd csak!
Szóval,
úgy tűnik, hogy két, egyaránt megvalósítható hivatásom van,
és remekül haladok mindkettővel.
- Ez csodás! - Az, mi?
A zsigeri reakcióm elég negatív volt.
- De elmentem kiszellőztetni a fejemet... - Aha.
...és az jutott eszembe, hogy ez végső soron nem is rossz...
Sőt, kifejezetten jó, mert... Hogy is mondják? Önigazolásnak remek.
El sem hiszem, hogy kipróbáltad.
Ugye?
- Elég hevesen ellenezted, ugye. - Igaz, igaz.
El sem mertem mondani, hogy kipróbáltam.
Mert annyira mellre szívtad.
Szóval kipróbáltad?
Igen.
Én...
„Uraskodó.” Tessék, még egy tűpontos kártya.
- Nem, nem. - Nem kell tagadni.
Mi a kurva isten?
Mi a fasz?
„Uralkodó”, bazmeg?
- Ja. - Nahát!
- Mit is akar jelenteni? - Gőzöm sincs.
Hozzá kell menned valami herceghez, vagy mi?
Szóval, nem kóser,
hogy helyből azt gondolod, be kell házasodnom valahová.
Másodszor, nem is hiszek benne igazán,
meg amúgy sem nagyon jelent semmit.
- Persze, nem hát... - Mert tök valószínűtlen...
- Nem jelent ez semmit. - Kivéve, hogy rohadtul specifikus.
Lehet, hogy a te kártyád jelent valamit, az enyém meg nem.
Na ja.
Azután próbáltad ki a gépet, hogy megkérdeztem, kipróbáltad-e,
és te meg azt mondtad, még nem?
Asszem, utána.
- Asszed? - Ja.
Nagyon nem mindegy.
Tuti azelőtt, hogy kiderült volna, mennyire be van neked akadva.
Dehogy van beakadva!
Szerintem jót tesz a városnak. Felpezsdültünk.
Mi vagyunk rá a legjobb példa.
Két hivatást kaptam a géptől, amiket már javában meg is valósítok,
a tied meg ugye totál képtelenség...
Na jó.
KEDVES IZZY
Kösz, Angelia!
Mert azt hittem, hogy szórakozol velem.
Martha, egy vizesárok túl sok biztonsági kockázattal jár.
Nem, nem engedélyezem.
Teszem azt, fulladás.
És még én vagyok a nevetséges.
Nem, nem érek rá.
Hallottál a Deerfestről? A fesztivál, ami felbolygatja a várost?
Amit egyedül szervezek?
Majd a tanácsülésen előjövök vele,
de nem ígérek semmit, amit nem tudok betartani.
Eszem megáll.
Harminc éve szakítottam Marthával, de mindig talál kifogást, hogy felhívjon.
Cass, ha abban még több bögre van...
Az előző adagon sem volt egyszerű túladni,
a borospoharakon, meg a konyharuhákon.
Most pólókat hoztam.
Ezek talán kelendőbbek lesznek,
már ha ide pakolod, az „Izzy ajánlata” mellé,
- és nem hátul rejtegeted. - Jaj már!
- Hogy háborogjanak? - Anya, ez a te boltod.
Egyben az irodám is, és árgus szemek figyelnek.
Én vagyok a polgármester. Bármit teszek, az politika.
Jesszusom, Cass! Ez mit akar jelenteni?
KACSÁRA FEMINISTA
Semmit. Szóvicc.
Ez az első intézkedésed királynőként?
Értelmetlen vicces pólókat nyomtatsz az alattvalóknak?
- Honnan tudod... - Nat mesélte.
Tudod, mit?
Az én kártyámon „Táncos” volt. Amit már rég elértem,
de nem kürtölöm világgá teli szájjal.
Én sem!
Tényleg nem! Nat pont ott volt.
És ő javasolta a rúzst is?
Még az is meglehet, hogy megírja a Deerfield Digestben.
„Nem a bőrének megfelelő tónusú rúzst kent magára egy nő.”
Ennek ahhoz semmi köze.
Kirúzsoztam magam, mert vacsorát adunk.
- De ezt te is tudod. - És miért is?
- Dusty szülinapjára. - Ne üvölts velem, Cass!
Hogy emlékezhetnék mindenki szülinapjára?
- Nem káptalan a fejem. - Nem is most van neki.
Valójában 11 napja volt,
de miattad háromszor is átszerveztük.
Ha benne van a naptáramban, megyek.
Van még valami, vagy végeztünk?
Végeztünk.
Matild császárné unokatesója, egy Blois-i István nevű arc
meg ilyet szólt:
„Ja, Henrik azt mondta a halálos ágyán, hogy lehetek trónörökös.”
Mindenki vágta, hogy Matildnak kéne lennie.
Ó, bocs, Lydia,
a beszámolód remek és alapos.
Csak... Nyilvánvaló, hogy mindenkinek máshol jár a feje.
Értem én. Miért érdekeljen bárkit is a múlt,
amikor oly sok kérdés merül fel azzal kapcsolatban,
ami jelenleg történik a városban?
Pontosabban az, hogy honnan került ide az a nyamvadt MORPHO masina.
Ez jár mindenki fejében.
Meg eleve, mit jelent az, hogy MORPHO?
Egy pillangó.
Igen, pillangó, de nem úgy értettem.
Tudok guglizni magamtól is.
Ne már, rákeresett? És a bazi nagy pillangós logó?
Az alakja is olyan,
és ujjlenyomatadáskor pillangószárnyakat mutat.
Értem én, Lydia.
De lehet, hogy a MORPHO valami mást is jelent.
Mondjuk, egy cégnevet.
Erre kerestem rá...
Mindenki rákeresett. Meg is kaptuk az azúrlepke képét,
de nincs találat egy cégre sem.
Azt hitte, a cégnév ugyanaz lesz?
Elkérik a TB-számunkat és az ujjlenyomatunkat.
Nyilvánvaló, hogy valami adathalász szarság.
Tőlem soha nem vettek ujjlenyomatot,
és az üzletben nincs is wifi.
De ha mégis mókolnak az adatainkkal, én nem említettem a „meteorológus” szót,
vagy azt, hogy az akarnék lenni.
Mert nem is kell.
Ki mondja, hogy nem változhat meg, mi lesz belőled?
Hát, pedig nem változik. Háromszor is próbáltam.
- Oké. - A „morpho” görögül formásat jelent.
Az ókorban az azúrlepke a jövő üzenetét hordozta,
teljesítette a kívánságaidat, és megmondta a végzetedet.
Ezt én írtam cseten. Ne menőzz úgy, mintha tudtad volna!
Ez nem a végzet.
A végzet azt jelenti,
hogy valami bekövetkezik, bármit is teszel.
Ha valami valószínűsíthető, az csak lehetőség.
És ez nem feltétlenül jó dolog.
Csak nem valami rosszat olvastál a kártyádon?
- Nem, csak... - Mit dobott a gép, Jacob?
- Arra céloztam... - Ne már, bazmeg! Mi volt?
Jó, én lépek.
- Minden oké? - Ja,
csak mondta, hogy a Henry-ügy miatt kapok felmentést...
- Oké. - Köszönöm.
Jól felzaklattátok.
Ne már, emberek! Tanuljunk ebből!
Nem lehet Jacobot ekkora nyomás alá helyezni.
Maga kérdezte, rosszat kapott-e a géptől.
- Nem. - Nyilván azt kapott.
Ha jót kap, simán elmondta volna, nem?
Segítség!
Segítség! Van itt valaki?
Segítség! Segítsenek már!
Szia!
- Ki az ott? - Nabazmeg!
Jacob!
Mizu, Jacob fiam?
Jól van, igazgatónő? Mert én igen.
Most, hogy itt vagy, már én is jobban.
Hát, jól bevertem a fejem, de kiheverem.
Azért nem mozdulok meg, mert azt mondják, ilyenkor az ember maradjon nyugton.
A telefonom a motoron van, egy tokban.
Jó, akkor csak ne mozogjon!
- Csak feküdjön... - Oké.
...én meg hívok segítséget. Oké?
- Jó. Asszem. - Rendben?
- Oké. - Na jó.
- Nem lesz gond. - Oké, baszki!
- Nagy levegő! - Jól vagyok. Nincs gáz.
Menni fog. Nem lesz gond, Jacob! Te vagy a hősöm!
Vettem.
- Őszintén szólva, aggódom. - Miért?
Apa már azelőtt berágott a gépre, mielőtt közölte volna vele,
hogy kimaxolta az életet, erre anya lett Lady Di 2.0.
Ez miért nem beszédtéma?
Mindenki erről beszél.
És anyád állati büszke is rá.
Nem vagyok állati büszke rá. Muszáj sms-ezned pont most?
Pat dirit kérdezem a balesetéről, ha nem zavar túlságosan.
- Pat diri balesetet szenvedett? - Hallani sem akarok róla.
Mondd csak, Tri, neked mit mondott a gép?
- „Gerencsér.” - Gerencsér, mi?
Az mit is csinál?
Más szóval „fazekas.”
Aki agyagedényeket készít.
- Igen, köszi. - Ja.
Az egyik diákom többször is kipróbálta, és ugyanazt kapta.
Ismerős.
Ismerős?
Veled is ez volt? Hányszor próbáltad?
- Párszor. - Nekem táncos lett...
Nem mintha bárkit is érdekelne.
Cseppet sem meglepő módon.
A New York-i karrierem remekül alakult.
De aztán... közbeszólt az élet.
Kér még valaki ebből a Châteauneuf-du-Pape-ből?
Igen, én.
Kér valaki Trinán kívül ebből a Châteauneuf-du-Pape-ből?
Erre nem mondok nemet, Cass. Nagyon finom ez a bor.
A 2011-es év különösen jó volt a régióban.
Eper- és bőrfelhangokat is érezhetsz benne.
- Hűha! - Na, akkor én is kérek!
Csak ünneplünk, vagy mi a szösz.
Cary, nem úgy volt, hogy a desszertig várunk vele?
Nem bírom ki.
- Nyugdíjba mentek végre? - Nem.
De változtatunk.
Elválunk.
Micsoda?
A MORPHO inspirálta. És nagyon boldogak vagyunk a döntéssel.
Mégis, hogyan...
hogy inspirált erre a MORPHO?
- Szóval, a kártyám láttán rájöttem... - Aha.
...hogy nekem most egyedüllétre van szükségem.
Elmegyek Európába egyedül, és egy évig utazgatok.
Ezt én rohadtul nem értem.
Mi állt a kártyádon?
- „Gyógyító.” - „Gyógyító”?
„Gyógyító.”
Az univerzum jelezte, hogy meg kell gyógyítanom magamat.
Vagy utalt a mindennap űzött hivatásodra, ami, ugyebár, az orvoslás.
Nem akarok többé orvos lenni!
Elegem van belőle! Írországban is az voltam.
Azért jöttem vissza, hogy átvegyem anyám praxisát.
Akkor sem mentem szabadságra, amikor beteg lettem.
Így igaz.
Erre a jelre vártam.
- Ez állati jó, mama! - Köszönöm, kicsim!
- Nekem „Modellpasi” jött. - Állítsd le, kérlek!
Így, „pasi”-val?
Évek óta mondom, hogy csodás teste van.
Na igen.
- Házastársi kötelességed. - Már nem, ugyebár.
Caryt máris leigazolta egy helyi reklámokban utazó ügynökség.
- Miket szerveznek? Plázafellépést... - Azt is.
...és dögös télapókat közvetítenek.
- Na ne bassz! - Dögös télapó?
Igen. Képzeld, van ilyen!
Nagyszerű lesz mindkettőnknek.
Eloise-zal a napokban vicceltünk ezzel.
Mondtam, hogy rég elválhattunk volna.
- De jó poén, apa! - De nem baj, hogy nem így lett.
Mert tudjuk, mennyire megrázza ez az érzékenyebb gyerekeket.
Hát, ja, engem eléggé felzaklat.
Mintha itt sem lennék.
Ó, Izzy! Remélem, nem... Nem rád és Marthára céloztam.
Természetesen nem minden válás romboló hatású.
Cass csodásan viselte a tiéteket.
Jaj, Eloise, ne aggódj!
Ennél azért vastagabb a bőröm.
És nekem aztán nem kell bemutatni, milyen remek lányom van.
Köszönöm a vacsorát,
és boldog szülinapot, Dusty!
Ó, valóban, ez az én bulim.
Szia, nagyi!
Hűha! Bocsesz.
Nem akartam felzaklatni az anyádat.
Ez nem róla szólt.
Valahogy mégis úgy alakította.
Még szeretitek egymást?
Hogyne!
Nekem elhiheted, fiam, meglehetősen.
Ezért eresztjük egymást szabadon.
Tudom, hogy sok ez így egyszerre.
De hidd el, tudjuk, mit csinálunk!
Nekünk és a kapcsolatunknak ez lesz a legjobb.
- Te most feszítesz? - Nem, dehogy!
Ilyen a karom nyugalmi állapotban.
Mikor gyúrtad így ki magad, apa?
Dehogy vagyok kigyúrva!
Titokban kipattintva, talán.
„Óvatosba’ pattintva”, mondanád te.
Soha nem mondanék ilyet.
Bárcsak látnád a jó oldalát is!
Mert ez a gép segít abban, hogy...
új dolgokat tudjunk meg magunkról és egymásról.
Mint például most te.
Nem is tudtad, hogy titokban kipattintottam magam.
- Én meg azt, hogy tudsz fütyülni. - Mondd, most éppen mit csinálsz?
Lecsupaszítom magam, fiam.
És ideje, hogy kövesd a példámat.
Eszemben sincs levenni az ingemet.
Fütyülj nekem, fiam!
Most rögtön!
Hogy csinálod, hogy a mellkasod két darabban van?
Szuperszettezem a ferde padon, és tárogatok is.
És bronzolajjal kenem a mellizmaimat.
Rossz ránézni.
Hát...
Addig nem veszem vissza az ingemet, míg nem fütyülsz.
Én meg éveken át ott rohadtam Írországban,
miközben 50 dollárért egy fapados Spanyolországig repített volna.
Fel sem fogtam, mennyire hiányozna.
Ja.
Szóval, kérem az európai célpontjaidat!
Ja, tényleg.
Mert én már csak tudok az ilyesmiről.
Nem Európában töltöttél egy szemesztert egyetemistaként?
Csak Olaszországban.
Ja, hogy csak ott, aha.
Montepulcianóban laktam, Toszkánában.
Monteputia... Hogy hol?
Montepulciano.
Jesszusom, csodásan hangzik!
Volt ott egy kis kávézó, ahol olvasgattam, borozgattam...
- Mindegy. - Mit akartál mondani?
Ha bármikor iszom egy pohár Montepulcianót,
szó szerint érzem a lenmagolaj illatát,
amivel a kávézóban a pultot takarították.
Vissza kéne menned.
Na, persze.
Mekkora a bőröndöd? Beleférek?
Karikába hajlítom a testemet, vagyok annyira kicsi.
Hogyne vinnélek! Trina a kézipoggyászban.
Ó, ha arról van szó, abba is beleférek.
De izgat a tudat, hogy egyedül utazgatnék.
Várjál már, miért mi mosogatunk?
Lássuk csak, mit csinálnak a pasik!
Ajjaj!
Jesszusom!
Riszáld csak, kicsim!
Mi így kanbulizunk.
Apa-fia dolog, satöbbi.
Ja, ahogy a nagykönyvben meg van írva.
Én meg igyekszem...
nem útban lenni.
Huhú! Mi a pálya az inggel?
Miért nem? Miért...
Kicsim, muszáj úgy fognod azt az inget?
CASS SOMMELIER CUCCAI
Ó, apu!
Könyörgöm, ne apuzd!
Jesszusom! Ó... Állj! Túl dögös.
Csak azért mondod, mert házasok voltunk.
Szóval, Eloise, ezt szeretném odaadni neked.
- Borokról szól... - Igen.
...de elég mélyen belemegy a földrajzba is...
Nem csak Olaszországban jártál?
- Ez... - Ó, de jó!
Úgy volt, hogy elmegyek Franciaországba...
- Isten ments, hogy elvegyem! - Jaj már!
Nem szoktam forgatni.
Nagyon köszönöm.
Ugye tudod, hogy mindketten szeretünk?
- Mi is imádunk, anya! - Szeretünk benneteket!
- Igen, mindkettőtöket. - Tudjuk. Most mondta anya.
Épp most. Jézusom, hogy izzadsz! Azta!
Nem baj, az illata így is csodás.
Na jó, apámat majd később szagolgatjuk, most irány haza!
Nálad van minden?
- Szeretünk. - Óvatosan!
Legyetek jók!
Ez meg mi volt?
Látom, hogy megdöbbentett.
- Ja. - De tök boldognak tűnnek.
Szóval, csak jó dolog, nem?
Hát, én azért...
szóval abban megegyezhetünk, hogy rémesen hirtelen jött...
és megborítja az embert.
A divatbemutatónak csúfolt húspiac bezárt,
a válást viszont nem kéne szorgalmaznunk.
Vagy a világnak még több elvált modellre lenne szüksége?
- Én... - Ez őrület! Nem?
Mindenki megkergült itt?
Miért akarják megváltoztatni az életüket egy csapásra?
És miért kaptam tőled azt a teremint? Beszéljük csak meg!
Mit? A teremint?
Ja, azt. A teremint.
Nem vágytam rá, nem is volt a listámon.
Mit akartál...
Mit akartál mondani egy ilyen ajándékkal?
Gondoltam, adok valamit, ami tök egyedi.
Mert én tök átlagos vagyok.
Jézusom, Dusty! Dehogyis! Jesszus!
Különleges vagy. És csodálatos.
Kicsim, apád új karriert épít,
anyád beutazza a világot,
és te félsz kipróbálni egy egyszerű hangszert?
- Európát mondta. - Mi van?
Azt mondtad, hogy anyám beutazza a világot.
Európát mondta.
Egy kontinenssel így is több, mint amennyit te kipróbálnál, szóval...
Jártam már Európában, Cass. Szerinted hol van Írország?
Nem, Dusty, nem jártál Európában,
te onnan jöttél. Elmenni nem vagy hajlandó sehová.
Sajnálom, Miss Felfedezőnő,
tökre elfelejtettem, hogy 20 éve csalinkáztál egyet valami szőlőben.
Hát, én is sajnálom.
Azt, hogy semmit nem teszel azért, hogy szélesítsd a látóköröd.
És azt is, hogy olyasmit vettem neked, amit nem kértél.
- Bocsánatkérés elfogadva. - Nem!
Nem fogadhatod el a kamu-bocsánatkérésemet.
Ó, teljes szívemből elfogadtam.
Megkérdezted, hogy boldog vagyok-e.
És te? Te boldog vagy?
Nos? Ez a boldogság...
Nem tudom, hogy ez-e a boldogság... Cass.
Soha nem kellett belegondolnom, és ez így volt jó.
De most egy kibaszott kretén masina miatt
állandóan erre kell gondolnom!
Tudod, ezzel én is így vagyok.
És azon agyalok, lehetnék-e boldogabb, és ha igen, hogyan.
Lehet, neked is ezen kéne agyalnod.
Ilyen még nem volt.
Milyen?
Hogy veszekedtek apával.
Ja, semmi komoly.
- Nincs gáz. - Nem aggódom én.
Úgy tűnik, csak hót boldog emberek válnak el.
Tudtad, hogy a borkóstolás öt lépésből áll?
Nem egészen erre... Azta!
Öt lépést mondtál? Mik is ezek?
Oké, ez nem számított.
Először is, meg kell csodálni a színt.
Hűha!
Fogod a poharat, és a fénybe tartod megdöntve.
Vörös.
Most picit megforgatod.
Óvatosan, csuklóból.
Így jut levegőhöz a bor.
Látod azokat a cseppeket, amiket húz?
- Aha. - Ezt hívjuk koronának.
Egy kérdés: iszunk is majd, vagy csak...
Szagolj bele, és mondd meg, mit érzel!
Hát, cseresznyét?
- Igen. Kortyolj bele! - Jó.
Kortyolj! Igen. Úgy. Jó.
És most ízleld!
Ez a MORPHO izé eléggé megborított, ugye?
Igen.
Arra jöttem rá,
hogy olyan anya akarok lenni, akit csodálsz.
Olyan vagy.
Nem úgy... ahhoz, hogy elérjem...
Nem lehetek frusztrált, érted?
Aki a meg nem valósított álmai felett kesereg,
és minden lehetőséget megragad, hogy lekicsinyeljen.
Gőzöm sincs, kiről beszélsz éppen.
Színtisztán elméleti síkon mozgok.
Hát persze! Tényleg.
Nem akarom elcseszni az életed.
Hát elég elcseszett vagyok én így is,
szóval erről már lekéstél.
De ha ez az egész a gép miatt van,
nem kellene ennyire mellre szívni.
Csak akkor számít, ha te fontosnak tartod.
Szeretném annak tartani, Trina.
És ha ez...
Tudom, hogy kiröhögsz, de...
Nem röhöglek ki.
Akarom, hogy számítson.
Hát...
Akkor tegyél róla!
URALKODÓ
Elviszem a cuccaimat. Nem árusíthatod őket többé.
Visszahívlak, jó?
- Hogy mondtad? - Jól hallottad.
Nem te döntöd el, mire van szüksége másoknak.
Érthető?
Azt hiszed, Deerfield lakosságának szarvasos gagyik kellenek?
Mikor láttunk erre egy kurva szarvast is?
Deerfield mint Szarvasmező, mi? Mező, az.
A szarvasos szobrok kelendők. A te dolgaid meg nem.
Valóban? Valóban?
Jó, akkor nézzük meg, mik is ezek a kelendő árucikkek!
Teszem azt, ez itt.
„A család az otthon szíve.” Valóban? Tényleg így van?
Akkor ezeket mind megveszem.
És ezt a követ is, mert, mint tudjuk,
„Deerfield kőkemény.”
Tudod te, mi nem menő?
A festett kő. Azok nem menők.
Hanem gagyik!
Nem tetszenek a köveim?
Ó, izé, Sheila, imádom őket, remek darab mind.
Csak általánosságban beszéltem.
És egyet nagyon szívesen meg is veszek.
Ötven dollár? A kicsi kerül ennyibe?
Az aprólékos kimunkáltság miatt ennyi.
Ja, értem.
Tudod, mit? Visszajövök, és veszek egyet.
Most tele a kezem a párnákkal.
Keresd a polgármestert!
Oké. Tudom, hogy nem fűlik hozzá a fogad,
de szerintem inspiráló lesz.
Rém kínosnak tartom.
Tudom, de... jót tesz az üzletnek.
És most emeld fel szépen!
HŐS
M.O. WALSH REGÉNYE NYOMÁN
A feliratot fordította: Varga Attila