Víte, že tohle není kostel, že?
Dám si vodku a zázvorovou limonádu.
Hned to bude.
Prosím.
- Tak. - Děkuji.
Vy čtete Rozbřesk?
Někdo to tu zapomněl.
Je to docela zmatené. Zničehonic se tam objevují nějaké postavy.
Víte, že to je několikátý díl série, že?
Jo. Ano.
Jestli ráda čtete...
No jistě. Prapůvodní fantasy.
I tam se zničehonic objevují postavy.
VELKÝ POPRASK NA MALÉM MĚSTĚ
STŘEDNÍ ŠKOLA
Ahoj.
Podívejme se. Tady se rodí velká hrnčířka.
To asi těžko.
Proč bych nemohla dělat něco jenom proto, že mě to baví?
Jasně.
Podle mě je důležité vědět, co tě dokáže uspokojit.
I v těžších obdobích.
„Srdce nás bolí, ale my se radujeme.“ To je z Druhého listu Korintským...
Jo, z bible.
Víte, co se mi na ní líbí?
Je super, jak v ní není nic špatně,
hlavně kamenování žen, co před svatbou nejsou panny.
To je lahoda.
Já tě nekontroluju.
Tvůj táta říkal, že to teď nemáš jednoduché, co Kolton odešel.
- To vám řekl? - Vím, že toho je na tebe hodně.
A vím, že po návratu do školy můžeš mít pocit, že sem nezapadáš.
- Vím o někom, kdo taky nezapadal. - Jestli řeknete Ježíš, přísahám bohu...
Myslel jsem sebe.
Když jsem se sem přistěhoval, připadalo mi, že sem nepatřím.
A proč jste zůstal?
Proč jste se vůbec přistěhoval?
A jestli nevadí, proč jste se stal knězem?
Momentálně jde o tebe, Trino. Můj život je teď vedlejší.
Fakt?
Jste teď v podstatě maskot toho automatu.
Musíte být nadšený. Jakákoliv publicita je dobrá, ne?
OTCI REUBENOVI VYŠEL „OTEC“
I když pro kněze možná ne.
No tak jo.
To není špatné. To vůbec není špatné.
Ti s tím nadělají.
To...
Kruci, to pálí!
Rovnou do frňáku.
Co do toho dávají? Tak jo.
Panebože, to je blbost. To není dobrý.
O co jde?
O nic, jen jsem si dal pálivá křidýlka.
Což bylo úplně v pohodě.
- Ty máš tetování? - To mělo... Jo.
Překvápko. To je pro mámu.
MILUJU PA
- Proč je tam „miluju Pa“? - To tam není.
- Je tam „miluju Pa“. - Bude tam „miluju Papulku“.
Tak jsem říkával mámě. Ale ukázalo se, že na žebrech
je tetování obzvlášť bolestivé, tak jsem musel odejít.
Může z toho být „miluju Páření“.
Trino.
- Pokud to tak je. - Nech toho.
Ahoj.
Co se děje? Proč jsi svlečenej?
Jedl jsem křidýlka a vymklo se mi to z rukou.
Má pro tebe půlku tetování.
Už půjdu, ať si to můžete rozdat.
Můžu se podívat?
Mělo to být překvápko, ale dobře.
- Připravená? - Jo.
„Miluju...“
Papulku!
Bude to „miluju Papulku“.
Musím tam jít znovu, protože jim došel inkoust.
Řekla jsem něco, kvůli čemu si myslíš, že tohle chci?
Ne. Teda ne výslovně.
Chtěl jsem udělat něco romantického a nečekaného a ukázat ti tím,
- že tě miluju. - Já tě taky miluju.
- A tohle mě fakt překvapilo. - Jo.
Je to tak trvalé.
A proto, já nevím...
Možná by tohle mohla být poslední věc týkající se papuchalků, co pro mě uděláš.
Jak to myslíš?
Však víš, myslím dárky s motivem papuchalků.
A přezdívku Papulka. Tu jsme přestali používat.
Ale hlavně jde o to, že jsem řekla jenom jednou, že jsou roztomilí.
Ježíši.
Dobře.
Jasně, to nevadí.
- Jsem rád, že to vím. - Jo?
Jo, teď už stačí jenom
vyhodit všechna naprosto zbytečná romantická gesta za posledních 20 let.
Začnu tímhle krasavcem.
- Dobře. - A je tam.
Třeba nemusíš vyhodit všechno.
Ne, máš pravdu, miláčku, vždyť...
je trapný to schovávat jen proto, že jsme to měli na prvním rande.
- Papuchalci skončili. - Dusty.
Ti plyšoví hajzlíci musí rozhodně pryč.
- Nemusíš... - Kalendář s papuchalky. Odpad.
Zápisník s papuchalky k výročí. Odpad.
A pálivou omáčku už chci na vše.
- Dusty. - Sušenky. Fakt je nechceš?
- Já je vlastně nejím. - Super. Ještě něco?
Tady jsou další.
Ano. Je jich víc a jsou všude.
Ale zlato, nemusíš je vyhazovat.
Já tě nechtěla rozčílit.
Ne, sakra! Můj bok. Ta kérka je ještě čerstvá.
Nevím, co to do tebe vjelo.
Nic do mě nevjelo.
Říkalas, že se pořád máme umět navzájem překvapit.
Mám pocit, že mě překvapuješ jenom ty.
Nejdřív jsi dostala tu kartičku s elitou a neřekla mi to.
- Dusty. - Pak ten šok s křidýlky.
A najednou jsi dělala roztleskávačku na basketu.
A máš nový účes, který je mimochodem super.
Děkuju.
Lidi kvůli tomu automatu dávají výpověď z práce.
Stěhují se.
Ukončují dlouhodobé vztahy
a bezhlavě začínají nové.
- Ty už to víš. - Co?
Sešli jsme se tady v italské restauraci a sportovním středisku U Giorgia,
abychom oslavili svazek paní ředitelky Patricie Burgessové
a pana Farida Malika,
jejichž lásce požehnal sám Bůh.
A automat MORPHO.
Faride. Lásko moje.
Když mi vyšel potenciál „motorkářka“, myslela jsem, že není nic lepšího.
Pak jsem měla tu nehodu a myslela jsem, že není nic horšího.
Ale kdybych se nepraštila do hlavy a nešla do nemocnice, nepotkala bych tě.
Neznají se už léta?
Co kdybys nezjistil, že máš životní potenciál být „milencem“?
Třeba bys u mě celou noc neseděl.
Nedržel mě za ruku a neudržoval mě při vědomí.
- Mluvili jsme o všem. - Jo!
A tehdy jsem pochopila, že můj pravý potenciál je být s tebou.
Víš jistě, že nemáš otřes mozku?
Jak nám tyto hrdličky krásně ukázaly,
automat MORPHO je, stejně jako náš Pán, nevyzpytatelný.
A člověk si říká, jestli je to součást nějakého většího plánu,
nebo naprostá náhoda.
Láska Pat a Farida má křídla stejně jako motýl morpho
a můžeme jen doufat, že mají potenciál zůstat spolu napořád.
Jo.
Chcete si vyměnit prsteny?
Vyměníme si křídla.
Jdeme na to.
Báječné.
- Otče. - Otče.
- Promiňte. - Podle vás je automat Bůh
a vy máte k Bohovi blízko...
Já s automatem nemám nic společného.
Otče, chci se vás jenom rychle zeptat
na tajemství vesmíru.
Vyšel mi „florista“.
Tak si říkám florista, růžice, rozeta...
Motorky mají rozetu. Já jsem motorkář. Takže dělám, co mám, ne?
- Jo. Promiňte, ale... - Prosím vás.
Otče...
Vážení, nechcete otce Reubena nechat být, ať si tu oslavu užije?
Pití.
- Já si dám. - Fajn.
Vás jsem tu nečekal.
Jo. Když mě pan Malik pozval, myslela jsem, že jako hosta, ale...
Takže vás to baví tak jako mě?
Jo.
Čekám, kdy se dostanu na gondolu.
Jsou spolu týden, a už jsou svoji? To je sranda.
Jo. No nevím, vypadají zamilovaně.
Vidíš, jak se na sebe dívají?
Ona doslova ani nehýbe krkem.
Kvůli límci.
No tak. Podle tebe to neuspěchali?
To by se dalo říct i o nás.
Co? My nic neuspěchali.
Dusty, vždyť nám bylo 20.
Nevěděli jsme nic o sobě ani o vztazích.
A nepotřeboval jsem k tomu automat.
- Není to soutěž. - Podívej se na nás.
O 20 let později se pořád umíme překvapit.
Víš, co by mě překvapilo? Kdybys byl otevřenější.
Přívětivější, optimističtější.
- Čau. To je zábava, co? - To teda.
Ty jo.
Cass, dneska večer vypadáš přímo fantasticky.
Díky.
Dusty, ty jsi taky... tady.
- Dělám si srandu, kámo. - Jo.
Co říkáte na obřad? Dojemnej, že?
Bojoval jsem se slzama.
A ten boj jsem prohrál!
Já taky.
No tohle. My jsme dvojka.
Dvě přející měkkoty.
Ne jako tady drsnej Dusty, co udržel emoce
- na uzdě. - To ne.
Můžu s čistým svědomím říct,
že to byl ten nejdojemnější, automatem inspirovaný sňatek lidí,
co spolu nejsou ani osm dní, co jsem kdy viděl.
Ochutnali jste ty chuťovky? To musíte.
Ochutnejte novinku z Giorgiova lístku.
Cassiny křidýlka. Pořádně žhavý.
Ani to neskrývá.
- Musíš... - Hele, kdo jde.
Ahoj, Martho.
Představ mi svou novou partnerku.
Je to moje žena. Rose už znáš.
Už pět let je ve výboru Deerfestu.
Omlouvám se. To je tím nelichotivým světlem.
Všichni vypadají mnohem starší.
Izzy, jsi tu jako přítelkyně nevěsty, nebo ženicha?
Jsem tu jako starostka.
Musím se účastnit každé akce.
Takže tě nepozvali.
Když je řeč o politických povinnostech, zrovna jsme mluvily o penzionu
a říkaly si, jestli jsi nám stihla podepsat to povolení, co jsme chtěly.
Martho, jestli se mnou chceš mluvit, tak mluv.
Nemusíš na to jít přes povolení.
Fakt jen potřebuju to povolení.
Už je to tolik let, a ty stavíš vodní příkop, abys se mnou mohla mluvit.
- Příkop. - Dej nám sakra to povolení.
- Jen... - A bacha, kam saháš.
Pojď, Rose. To nemá cenu.
No tohle.
Fakt se tě dotkla? To je k pláči.
Promiňte. Haló.
Prosím vás všechny o pozornost.
Teď jsem na řadě já se svým darem pro novomanžele.
Ale potřebuju trochu místa, tak se prosím rozestupte.
Prosím.
Jak všichni víte, kromě starostky...
jsem i tanečnice.
- To by neudělala. - Víš, že udělala.
Pat a Faride,
nenapadá mě lepší způsob, jak oslavit váš vztah,
- než darem... pohybu. - Pohybu.
Pusť to, Jacobe.
Vím, že se vám to nelíbí, ale budeme na to vzpomínat léta,
tak to všechno sledujte.
Potřebuju další drink.
- Už jdu. - Hned.
Máti ukazuje frndu.
Já vím.
Sklenici bílého prosím, barmanko. Otče.
- Zdravím. - „Otec je otec.“
Prosím.
DĚVKA
Zajímavá volba sklenice.
Přinesla jsem je z baru. Připadaly mi vhodné na svatbu.
- Jsou z výprodeje u Izzy. - Farid vás nutí i nakupovat?
Co zná svůj potenciál, chce toho mnohem víc.
- Není to nic moc. - A co tvůj potenciál?
Já to nevyzkoušela, a ani to neplánuju.
Co ten hlásek, co říká, ať jsi jak ostatní?
- Ten nemám. - Hustý.
Já taky ne.
Vy dva jste tu noví, tak vám možná připadá zvláštní,
že žena, kterou ani nepozvali, strhává pozornost z novomanželů na sebe
a tančí neskrývaně smyslné improvizované sólo.
Ale ujišťuju vás, že to je ujetější, než se zdá.
Chci slyšet všechno.
Vidíte, že většinu výkopů směruje
na ženu, co dělá, že zírá na vozík s olivami?
To je Martha, Izzyina bývalá.
Přestěhovaly se do Deerfieldu, když Cass bylo devět, a od té doby
Izzy mluví o taneční kariéře, kterou opustila.
Páni. Jo. Docela jí to jde.
Ale to bylo v 90. letech. Kdo tehdy nebyl profesionální tanečník?
Ty taky?
Znáte show Riverdance?
- V té jste byl? - Ne.
Byl jsem zakládajícím členem Rivertrans, multižánrové chlapecké taneční skupiny.
- Bože. - V mnohém
jsme to považovali za útok na irskou taneční kulturu,
která byla hrozně svazující. Strnulá. Ale byli jsme mladí. Velcí podvratníci.
To zní pankáčsky.
Vlastně jo. Koketovali jsme se spoustou žánrů.
Zapojili velikány.
Chaku Khan, Bananaramu, George Michaela, Run-DMC.
- Proto se do tebe Cass zamilovala. - Ne, to bylo před Cass.
Myslím, že ne...
Cass dělá něco rozkošného. To nedopadne dobře.
No jo, tančí s družičkou a je to zatraceně okouzlující.
A už se to líbí i ostatním.
To znamená, že Izzy už není středem pozornosti.
A všimla si.
Dívá se, jestli si všimla i Martha. Ta si toho všimla taky. To je konec!
Hodně štěstí.
Ty teda umíš vypálit rybník.
Prosím?
Nedopřeješ mi pět minut?
Vypálila jsem ti rybník?
Stačí, že tu je s tou ženskou.
Nechápu, že jsou furt spolu.
Ale Rose vlastně nemá děti.
A Martha vždycky říkala, že mám moc problémů z minulosti.
Jak je, ty děvko?
Kvůli té sklenici.
Promiň, ode mě to znělo divně.
Co ti to říkala?
Nic, co bych ještě neslyšela.
Můžu tě nějak rozveselit?
Ne. Můžeme jít, jestli nevadí.
Rozloučím se s Pat.
Můžu se přimluvit,
- aby tě Giorgio vzal jako DJe. - Jo.
Bylo by fajn si povídat a nemuset se přitom cpát rybama.
To jsou ryby v ručníku. Giorgiova verze párků v županu.
Myslím to vážně.
Je těžký s tebou být na veřejnosti
a pořád se bát, že na to někdo přijde.
- Je jiná možnost? - Říkám si, že nakonec
- bychom... - Jak je, pytlíci?
Čau, tati, jenom roznáším jídlo.
A jde ti to parádně. To je ryba v ručníku?
Proč všechno pálí?
Není v tom ani špetka chilli.
- Tak co, dýdžeji? - Dobrej.
Hraješ na přání?
Je to jenom mobil připojenej k repráku, takže jo.
Bezva.
- Jo. - Dobře.
Všechny zdravím.
Ahoj. Já jsem Dusty.
Já mám pro náš šťastný pár taky nečekaný dárek.
Snad příjemné překvapení.
Paní ředitelko a Faride,
podle některých to bylo trochu narychlo a nemůžete vědět, jestli se k sobě hodíte,
ale já vám věřím.
Věřím.
U GIORGIA
Nevadí, když už půjdu? Pojedu s našima.
Vadí. Musíš tu zůstat a pomoct s úklidem.
Myslím, že byste mi zase měl začít platit.
No jo, jak se říká,
v životě nemůžeš mít všechno, co chceš.
Zdravím. Nepotřebujete pomoc?
Proč? Jsem křehká slečna, co se o sebe nepostará?
- Ne, myslel jsem... - Jasně že chci pomoc. Co je to s váma?
Celý večer za mnou někdo chodil a vyptával se na ten automat,
a ty řekneš, že to nechceš zkusit?
Když to lidem pomůže, tak super.
Ale je pravděpodobný, že za měsíc
už o tom nikdo mluvit nebude.
S tím nesouhlasím.
Nikdy nevíš, co lidi udělají, když si myslí, že dostali znamení shůry.
Někteří lidi možná, ale já ne, otče.
Dobře. Jestli je to pravda...
tak jsi možná jediná v tomhle městě, co ode mě nic nepotřebuje.
Ale ne. Kdo to pouští?
To nevím.
Ale někdo by s tím měl něco udělat. Ne, nesahej...
- Ten je tvůj? - To je starej playlist.
- To je playlist? - Hele, klídek.
Tolik Coldplay?
No, tobě se líbí bible, takže...
Ale ne.
Co je?
„Still the One“, Shania Twainová. Proč mi to děláš, Bože?
Zas tak strašný to není.
Ne.
Ta mi hrála na svatbě.
Ta ti... hrála na svatbě?
Jo.
Měl jsem úžasnou ženu. Poznala mě, když jsem na tom byl nejhůř.
Byla pro mě jako ventilátor. Dala mi život.
Chtěli jsme mít děti a to všechno. Měli jsme to naplánované.
A pak onemocněla.
Dostala něco vzácného a nenápadného
a najednou byla pryč. Prostě...
Hrozně rychle.
A já jsem se vrátil zpátky na dno.
Začal jsem hodně pít.
Začal jsem mlátit cizí lidi, no prostě sranda.
Říkal jsem si, že se z toho už nevyhrabu.
Rozumíš. „Z toho se člověk nevyhrabe.“
Pak jsem tak stál před nějakým barem,
zíral do škarpy jako nějakej zoufalec
a hledal jsem něco, co by mě nasměrovalo.
A pak jsem to uviděl. „Váš životní potenciál.“
KNĚZ
No není tohle znamení?
Takže jsem prošel seminářem a nastoupil na Deerfieldskou střední.
Začal jsem od začátku.
Vybudoval jsem si nový, skromný život...
a pak se tu objevil ten automat a mně došlo, že ta kartička nebyla pro mě.
Všichni si myslí, že „otec“ znamená jenom to jedno.
Jenom já vím, že kdyby to měl být „kněz“, stálo by tam „kněz“.
A celou tu dobu...
jsem byl na špatné cestě.
A teď navíc musím poslouchat tu tvou příšernou hudbu.
No teda. Jo, tohle je fakt mnohem lepší.
To je teprve píseň na svatbu.
Děláš si prdel?
Pojď.
PODLE ROMÁNU OD M. O. WALSHE
Překlad titulků: Kristina Himmerová