Tu taču zini, ka šī nav baznīca, ko?
Degvīnu ar ingveralu, lūdzu.
Tūlīt būs.
Lūdzu.
- Lūdzu. - Paldies.
Tu lasi Rītausmu?
Kāds to te atstājis.
Vispār tā ir diezgan mulsinoša.
Bars tēlu uzrodas ne no kurienes.
Tu taču zini, ka pirms šīs ir vēl citas grāmatas, ja?
Zinu. Jā.
Nu, ja tev patīk grāmatas...
Jā. Pirmā fantāzijas grāmata.
Un arī tajā tēli uzrodas ne no kurienes.
DĪRFĪLDAS VIDUSSKOLA
Sveika!
Paskat tik! Topošā dižā keramiķe.
Jā, diez vai.
Kāpēc vairs nevar kaut ko darīt tāpēc vien, ka tas patīk?
Nuja.
Domāju, ka ir svarīgi zināt, kas pašam dod gandarījumu.
Pat grūtos laikos.
Esam "noskumuši, bet vienmēr priecīgi". Tas ir no 2. vēstules korintiešiem...
Jā, no Bībeles.
Zināt, kas man Bībelē patīk?
Man patīk, ka tur viss ir tik pareizi,
īpaši tas, ka sievas, kas nav jaunavas, jānomētā ar akmeņiem.
Tas ir vienkārši izcili.
Klau, es negribu tevi izprašņāt. Es...
Tavs tētis teica, ka tev esot smags posms
šovasar kopš Koltona nāves.
- Viņš jums to teica? - Zinu, ka tev daudz bijis jāpārdzīvo.
Un zinu, ka, atgriežoties skolā, tu, iespējams, jūties neiederīga.
Un es varu iedomāties vēl kādu, kurš tā ir juties.
- Ja pateiksiet "Jēzus", zvēru pie Dieva... - Es runāju par sevi.
Kad pārcēlos uz Dīrfīldu, es jutos galīgi nevietā.
Tad kāpēc jūs te palikāt?
Un kāpēc vispār šurp atbraucāt?
Un, ja drīkstu jautāt, kāpēc kļuvāt par mācītāju?
ATKLĀJ SAVU DZĪVES POTENCIĀLU!
Runa ir par tevi, Trīna. Mana dzīve šajā gadījumā nav svarīga.
Tiešām?
Jo tagad jūs būtībā esat tās mašīnas reklāma.
Jūs droši vien esat starā. Jebkāda publicitāte taču ir laba, vai ne?
TĒVS RŪBENS SAŅEM MORPHO KARTĪTI "TĒVS"
Lai gan mācītājiem varbūt nav.
BEDFORDA BĀRS
Tā.
Nav slikti. Nemaz nav slikti.
Par ko visa brēka?
Tas...
Bāc, ass gan!
Tieši nāsīs.
Ko tur liek iekšā? Tā.
Ak dievs, tas ir muļķīgi. Tas ir... Tas nav pareizi.
Ko es te redzu?
Neko. Tikai mēģināju pieveikt dažus asos spārniņus.
Kuriem nebija nekādas vainas.
- Tu uztaisīji tetovējumu? - Nu, tas bija... Jā.
Pārsteigums. Tas ir tavai mammai.
- Kāpēc tur rakstīts "Es mīlu tu"? - Tur nav "Es mīlu tu".
- Tur rakstīts "Es mīlu tu". - Nē, tur būs "Es mīlu Tuku".
Tā es mēdzu saukt tavu mammu. Tikai izrādās, ka cilvēka ribas
ir ārkārtīgi sāpīga vieta, kur tetovēt. Tāpēc vajadzēja pārtraukt.
To varēs pārtaisīt par "Es mīlu tusiņus".
Trīna!
- Ja vien tā nav. - Trīna, tā nevajag.
Sveiki!
Kas te notiek? Kāpēc esi bez krekla?
Es ēdu spārniņus, bet viss sagāja dēlī.
Tētis tevis dēļ ir uztaisījis pustetovējumu.
Atstāšu jūs, lai varat nokniebties.
Vai drīkstu apskatīt?
Tas bija domāts kā pārsteigums, bet labi.
- Gatava? - Jā.
"Es mīlu..."
Tuku.
Tur būs "Es mīlu Tuku".
Man būs jāaiziet vēlreiz, jo viņiem beidzās tinte.
Vai es pateicu ko tādu, kas tev lika domāt, ka to gribu?
Nē... Nu, ne tieši.
Es tikai... Es gribēju izdarīt ko romantisku
un kaut ko negaidītu, un kaut ko, kas apliecinātu,
- ka es tevi mīlu. - Es tevi arī mīlu.
- Un šis tiešām ir pārsteidzošs žests. - Jā.
Un tik paliekošs.
Tāpēc - es nezinu -
varbūt šis varētu būt pēdējais, ko tu manā labā dari
saistībā ar tuklīšiem.
Par ko tu runā?
Nu, piemēram, par dāvanām, kas saistītas ar tuklīšiem.
Un par iesauku "Tuka", ko, manuprāt, jau bijām atmetuši.
Bet galvenokārt tāpēc, ka nosaucu viņus par mīlīgiem vienu reizi.
Ak dievs!
Nu labi. Nē.
Tas nekas.
- Man prieks, ka pateici tagad. - Ja?
Jā, jo tagad mums tikai
ir jāatbrīvojas no 20 gadiem pilnīgi bezjēdzīgu romantisku žestu,
sākot ar šo mazo draugu.
- Ak tā. - Lec iekšā!
Varbūt nav jāatbrīvojas no visa.
Nē. Tev ir pilnīga taisnība, mīļā. Nu...
Ir tik nožēlojami pieķerties tādām lietām kā šī
tikai tāpēc, ka tā ir no mūsu pirmā randiņa.
- Jā, tuklīšu padarīšana ir galā. - Dastij!
Noteikti jātiek vaļā no šiem plīša dumiķiem.
- Nevajag... - Tuklīšu kalendārs. Atkritumos.
Tuklīšu blociņš, ko uzdāvināju tev jubilejā. Atkritumos.
Es tagad lieku aso mērci uz visa, starp citu.
- Dastij! - Tuklīšu krekeri.
Vai gribi šķirties no šiem?
- Vispār es tos neēdu. - Lieliski. Darīts. Vēl kas?
Te ir vēl.
Jā, ir vēl. Un tie ir visur.
Bet, mīļum, tie nav jāmet prom.
Mīļais, es negribu tevi apbēdināt.
Jā, velns! Nē. Mans sāns. Tas... Tinte vēl ir svaiga.
Es nesaprotu, kas ar tevi notiek.
Nekas ar mani nenotiek.
Tu pateici, ka mums joprojām vajadzētu spēt vienam otru pārsteigt.
Šķiet, ka pārsteidz vienīgi tu.
Vispirms tu dabū kartīti "karaliskā"
un paturi to pie sevis.
- Dastij! - Tad atklāsme par asajiem spārniņiem.
Un tad tu pēkšņi esi karsējmeitene basketbolā.
Un tev ir jauna frizūra, kas ir burvīga, starp citu.
Paldies.
Cilvēki šīs mašīnas dēļ aiziet no darba.
Aizbrauc prom.
Izbeidz ilgas attiecības
un, daudz neprātojot, ielaižas jaunās.
- Tu dzirdēji. - Ko tad?
Mēs esam sapulcējušies te,
Džordžo itāļu restorānā un sporta centrā,
lai svinētu direktores Patrišas Bērdžesas stāšanos laulībā
ar Farīdu Malīku.
Viņu mīlestību ir svētījusi Dieva žēlastība.
Un MORPHO mašīna.
Farīd! Mans mīļais!
Kad saņēmu potenciālu "baikere",
man likās, ka tas ir labākais, kas vien var notikt.
Kad iekļuvu avārijā, man likās, ka tas ir sliktākais,
kas vien var notikt.
Bet, ja es nebūtu sadauzījusi galvu un nonākusi slimnīcā,
es nebūtu satikusi tevi.
Vai tad viņi nav pazīstami jau gadiem?
Ja nu tev kā dzīves potenciāls nebūtu "mīlnieks"?
Varbūt tu nebūtu palicis pie manis visu nakti.
Turot manu roku. Gādājot, lai es neaizmigtu.
- Mēs runājām par visu. - Jā!
Un tad es sapratu, ka mans īstais dzīves potenciāls ir būt ar tevi.
Esi droša, ka tev nav smadzeņu satricinājums?
Kā šie divi balodīši ir skaisti apliecinājuši,
MORPHO mašīnas, tāpat kā Tā Kunga, ceļi ir neizdibināmi.
Un atliek vien prātot, vai tas viss pieder pie kāda lielāka plāna
vai notiek pilnīgi nejauši.
Gluži kā morfo tauriņš, Petas un Farīda mīlestība ir pacēlusies spārnos,
un varam vien cerēt,
ka viņu potenciāls ir palikt kopā uz mūžu.
Jā. Pareizi.
Vai vēlaties apmainīties gredzeniem?
Vispār mēs apmainīsimies spārniem.
Nu tā.
Brīnišķīgi.
- Sveiki, tēvs! - Sveiki, tēvs!
- Atvainojiet, tēvs! - Teicāt, ka tā mašīna ir Dievs,
un zinu, ka Dievam esat tuvu, tāpēc...
Man tiešām nav nekāda sakara ar to mašīnu.
Tēvs, es gribētu uzzināt jūsu domas ļoti ātri...
par Visuma noslēpumiem.
Es dabūju "florists".
Es domāju tā: florists, ziedi, skaistums.
Motocikli ir skaisti. Esmu motociklists. Tātad nodarbojos ar īsto lietu, ja?
- Jā. Atvainojiet, bet... - Atvainojiet, tēvs.
Tēvs!
Tā, ļaudis!
Varbūt ļausim tēvam Rūbenam izbaudīt viesības?
Dzērieni, dzērieni.
- Es neatteikšos. - Labi.
Nezināju, ka te satikšu tevi.
Jā. Kad Malīka kungs mani uzaicināja, domāju - viņš aicina kā viešņu. Bet...
Tad tev te patīk apmēram tikpat ļoti kā man?
Jā.
Gaidu savu kārtu uz gondolu.
Tātad viņi sagāja kopā pirms nedēļas un nu ir precējušies? Interesanti.
Jā. Nezinu. Viņi šķiet ļoti iemīlējušies.
Re, kā viņi viens uz otru skatās.
Viņa taču nevar pakustināt galvu.
Apkakles dēļ.
Beidz! Ko - tev neliekas, ka viņi mazliet sasteidz?
Par mums varētu teikt to pašu.
Ko? Mēs neko nesasteidzām.
Dastij, mums bija 20.
Mēs neko nezinājām ne par sevi, ne attiecībām.
Jā, bet man nevajadzēja mašīnu, kas pateiktu, ka man jābūt ar tevi.
- Tā nav sacensība. - Nu, paskaties uz mums tagad!
Divdesmit gadus vēlāk viens otru vēl pārsteidzam.
Pārsteidzoši būtu tas, ja tu būtu mazliet atvērtāks.
Mazliet atklātāks, mazliet optimistiskāks.
- Ei! Šis gan ir jautri, vai ne? -Ļoti.
Jā!
Kasa, tu šovakar izskaties īpaši satriecoši.
Paldies.
Dastij, arī tu esi te.
- Tikai āzēju tevi, vecīt. - Jā.
Ko sakāt par ceremoniju? Tik aizkustinoša!
Visu laiku centos apspiest asaras.
Un tā bija cīņa, kurā es zaudēju.
Patiesībā es arī.
Beidz! Paskat tik uz mums!
Paskat tik uz mums! Divi sentimentāli muļķi.
Ne kā lielais Dasterbasters, kas visas emocijas patur
- aiz atslēgas. - Nē.
Varu optimistiski teikt,
ka šī bija visaizkustinošākā mašīnas iedvesmotā laulības ceremonija
starp cilvēkiem, kas ir kopā nepilnas astoņas dienas, ko vien esmu redzējis.
Vai nogaršojāt uzkodas? Jums jānogaršo uzkodas.
Pagaršojiet! Jaunākais Džordžo ēdienkartē.
Kasas jeb pikantie spārniņi.
Tas pat nav asprātīgi.
- Domāju - vajag... - Skat, kas te.
Sveika, Marta!
Tev mani jāiepazīstina ar savu jauno partneri.
Viņa ir mana sieva. Bet, jā, tu Rozu pazīsti.
Viņa ir bijusi Briežu svētku komitejā pēdējos piecus gadus.
Atvaino! Pie vainas šis nepatīkamais apgaismojums.
Tajā visi izskatās daudz vecāki.
Izij, vai esi te kā līgavas vai līgavaiņa viešņa?
Esmu te kā mēre.
Man ir jāapmeklē visi šīs pilsētas pasākumi.
Tātad tevi neielūdza.
Bet, runājot par politiskiem pienākumiem, mēs tieši runājām par viesnīcu
un prātojām, vai tev ir bijis laiks parakstīt to atļauju, ko lūdzām.
Marta, ja gribi ar mani sarunāties, tad sarunājies.
Nav jāizliekas, ka runa ir par atļaujām.
Nē, bet man tiešām tikai vajag atļauju.
Pagājušas desmitgades,
un tu joprojām meklē ieganstu, lai varētu ar mani parunāt.
- Ieganstu. - Vienkārši izsniedz mums to atļauju!
- Tā. Tikai... - Un pievaldi rokas!
Ejam, Roza! Tas ir bezjēdzīgi.
Padomā!
Viņa tev pieskārās? Tas jau kļūst smieklīgi.
Atvainojiet! Uzmanību!
Vai varu lūgt jūsu uzmanību?
Tagad ir mana kārta pasniegt līgavai un līgavainim dāvanu.
Bet man vajadzēs vietu. Lūdzu, paejiet visi malā!
Lūdzu!
Kā jūs visi zināt, esmu ne tikai mēre...
DĪDŽEJA GALDS
...bet arī dejotāja.
- Viņa to nedarīs. - Tu zini, ka darīs.
Un, Peta un Farīd,
es nevaru iedomāties labāku veidu, kā godināt jūsu jaunās attiecības,
- kā ar... kustības dāvanu. - Kustības dāvanu.
Aiziet, Džeikob!
Zinu, ka jums tas nepatīk,
bet par to mēs runāsim gadiem,
tāpēc skatieties, cik cieši vien varat.
Man tūlīt vajag vēl vienu dzērienu.
- Eju. Jā. - Tūlīt.
Mana māte demonstrē savu vagīnu.
Zinu.
Glāzi baltvīna, lūdzu, bārmene! Tēvs!
- Sveiks! -"Tēvs ir tēvs".
Lūdzu.
PALAISTUVE
Interesanta glāzes izvēle.
Atnesu tās no bāra. Domāju - kāzām piestāvēs.
- Nopirku izpārdošanā Dārgajā Izijā. - Pag, Farīds tev tagad liek iepirkties?
Jā, viņš liek man darīt vairāk, kopš uzzināja savu potenciālu.
- Neteikšu, ka man tas patīk. - Un kā ar tavu potenciālu?
Es to aparātu neesmu izmantojusi un arī neplānoju.
Kā ar to balsi, kas liek tev būt tādai kā pārējie?
- Man galvā tāda neskan. - Forši.
Man arī ne.
Jūs šajā pilsētā esat nesen, tāpēc jums droši vien šķiet dīvaini,
ka uz kāzām neaicināta sieviete
tagad novērš uzmanību no līgavas un līgavaiņa
ar improvizētu, klaji seksuālu solodeju.
Bet es gribu jūs nomierināt, ka viss ir daudz trakāk, nekā šķiet.
Es gribu zināt visu.
Vai redzat, ka vairums kāju vēzienu ir vērsti
pret to sievieti, kura izliekas, ka blenž uz olīvu ratiņiem?
Tā ir Marta. Marta ir Izijas bijusī.
Marta un Izija pārcēlās uz Dīrfīldu, kad Kasai bija deviņi gadi, un kopš tā laika
Izija runā par dejotājas karjeru, ko pametusi lielpilsētā.
Oho! Jā. Kustēties viņa prot.
Jā, bet tas bija deviņdesmitajos.
Kurš gan tad nebija profesionāls dejotājs?
Vai tu tad biji profesionāls dejotājs?
Esi dzirdējusi par Riverdance?
- Tu dejoji Riverdance? - Nē.
Es biju viens no deju trupas River-Prance dibinātājiem.
Tikai puiši, dažādu līmeņu spējas, daudzi žanri.
- Ak kungs! - Vispār
mēs sevi uzskatījām par atjautīgu atbildi īru deju kultūrai,
kas bija diezgan nomācoša. Visas tās ciku cakas.
Bet mēs bijām jauni. Tā bija pretošanās.
Īsti panki.
Savā ziņā. Jā. Mēs darbojāmies daudzos žanros.
Tika iekļauti visi labie.
Čaka Hāna, Bananarama, Džordžs Maikls, Run-DMC.
Nu mēs zinām, kāpēc Kasa tevī iemīlējās.
Nē, tas bija pirms Kasas.
Diez vai viņa...
Kasa dara kaut ko brīnišķīgu. Labi tas nebeigsies.
Jā! Viņa dejo ar puķu meiteni,
un tas ir riktīgi apburoši.
Un nu arī pārējiem tas sāk šķist apburoši.
Un tas nozīmē, ka visa uzmanība netiks pievērsta Izijai.
Un viņa to redz.
Nu viņa skatās, vai to redz Marta.
Un arī Marta to redz. Bumba vārtos!
Lai veicas!
Nu, tu gan proti nozagt citu aplausus.
Ko, lūdzu?
Nevarēji dot man piecas minūtes?
Es zogu aplausus?
Pietiek jau ar to, ka viņa te ir ar to sievieti.
Pat neticas, ka viņas joprojām ir kopā.
Taču Rozai nav bērnu.
Un Marta vienmēr teica, ka man ir pārāk liela bagāža.
Kā iet, padauza?
Glāzes dēļ.
Atvaino, no manas mutes tas neizklausījās labi.
Ko viņa tev tikko teica?
Neko tādu, ko es iepriekš nebūtu dzirdējusi, tāpēc...
Varu tevi kaut kā iepriecināt?
Nē. Vispār mēs varētu iet prom, ja neiebilsti.
Atsveicināšos no Petas.
Varbūt varu parunāt ar Džordžo,
- lai pieņem tevi par dīdžeju. - Jā.
Būtu jauki ar tevi parunāties, nestūķējot mutē zivju kotletes.
Vispār tā ir zivs mīklā. Džordžo iedvesmojās no cīsiņiem mīklā.
Bet es to domāju nopietni.
Ir tiešām grūti būt ar tevi sabiedrībā
un visu laiku uztraukties, vai kāds neuzzina.
- Kāds vēl ir variants? - Iedomājos, ka, galu galā,
- mēs varētu... - Kā iet, atlikumu vācēji?
Čau, tēt! Es tikai visus apstaigāju.
Un tev izdodas lieliski. Vai tā ir zivs mīklā?
Kāpēc viss ir pikants?
Tā nemaz nav pikanta.
- Kā iet, dīdžeja galds? - Sveiki!
Vai var pasūtīt dziesmu?
Tas burtiski ir mans telefons, kas pieslēgts pie skaļruņa, tāpēc jā.
Forši.
- Jā. - Labi.
Visiem sveiciens!
Sveiki! Esmu Dastijs.
Arī man ir pārsteiguma dāvana laimīgajam pārim.
Ceru, ka tas būs labs pārsteigums.
Direktore Peta un Farīd,
zinu, ka daži varētu domāt, ka tas viss ir mazliet par agru
un jūs vēl nevarat zināt, vai viens otram derat,
bet man katrā ziņā ir ticība.
Man ir ticība.
PIE DŽORDŽO
Ei! Vai es varu doties? Mani aizvedīs vecāki.
Nē. Tev ir jāpaliek un jāpalīdz man satīrīt un aizslēgt.
Liekas, ka tev vajadzētu sākt man atkal maksāt.
Jā. Nu, kā saka,
dzīvē ne vienmēr var dabūt to, uz ko ceri.
Ei, vai palīdzēt?
Kāpēc? Tāpēc, ka esmu trausla dāmīte, kas pati par sevi nevar parūpēties?
- Nē, es vienkārši... - Protams, ka gribu, lai palīdzi.
Kas ar tevi?
BEDFORDA BĀRS
Visu vakaru cilvēki nāca man klāt
un uzdeva miljons jautājumu par to mašīnu,
bet tu vari pateikt tikai, ka negribi to lietot?
Ei, ja cilvēkiem tā palīdz, tas ir lieliski.
Bet domāju arī: ir liela iespēja,
ka pēc mēneša
neviens te par to nerunās.
Redzi - es nepiekrītu.
Nekad nevar zināt, ko cilvēki darīs, kad viņiem liksies, ka ir saņēmuši zīmi.
Un dažiem tas der, bet ne man, tēvs.
Labi. Ja tā ir taisnība, tad...
tu varētu būt vienīgais cilvēks šajā pilsētā,
kam no manis neko nevajag.
Ak nē! Kurš par to ir atbildīgs?
Nezinu, bet...
kādam tiešām šajā ziņā būtu kas jādara. Bet negrāb...
- Tas ir tavs? - Labi. Klau,
tā ir veca izlase, ja?
- Ak tā ir izlase? - Labi, atslābsti!
Tik daudz Coldplay.
Jā, nu, tev patīk Bībele, tāpēc...
Ak vai!
Kas?
"Still the One" - Šenija Tveina. Kāpēc tu man to nodari, Dievs?
Nu, tik slikti jau nav.
Nē.
Tā bija mana kāzu dziesma.
Tā bija tava kāzu dziesma?
Jā.
Es biju precējies ar apbrīnojamu sievieti. Kad iepazināmies, es biju zemu kritis.
Viņa bija kā ventilators. Viņa iepūta manī dzīvību.
Mēs plānojām, ka mums būs bērni un viss pārējais. Visu bijām izplānojuši.
Un tad viņa saslima.
Ar kaut ko ļoti retu un neredzamu.
Un tad viņas vairs nebija. Vienkārši...
tik ātri.
Un es atkal noslīdēju atpakaļ.
Un es ļoti daudz dzēru.
Sāku piekaut kaut kādus cilvēkus. Īsta jautrība.
Un es sāku domāt: "No šī es neatgūšos."
Ja? "No šī nevar atgūties."
Un tad es stāvēju pie kaut kāda bāra,
kā pilnīgs ķēms blenzu notekā
un meklēju, kas man parādīs ceļu.
Un tad es to ieraudzīju. "Tavs dzīves potenciāls".
MĀCĪTĀJS
Vai nav varena zīme, ko?
Tad es pabeidzu semināru
un sāku strādāt te, Dīrfīldas vidusskolā.
Sāku no gala.
Es sev izveidoju jaunu dzīvīti, un...
tad uzradās tā mašīna.
Un es sapratu, ka tā kartīte nebija domāta man.
Visiem liekas, ka "tēvs" nozīmē tikai vienu.
Tikai es zinu: ja būtu domāts "mācītājs",
tad tur būtu rakstīts "mācītājs".
Visu šo laiku es...
esmu bijis uz nepareizā ceļa.
Un, it kā ar to nepietiktu, man jāklausās tava briesmīgā mūzika.
Jā, šī nu gan ir labāka!
Lūk, šī ir kāzu dziesma.
Tu to nopietni?
Nu nāc!
PĒC M. VOLŠA GRĀMATAS MOTĪVIEM
Tulkojusi Inguna Puķīte