Ви в курсі, що це не церква?
Мені горілку й імбирний ель.
Хвилинку.
Прошу.
-Прошу. -Дякую.
Ви читаєте «Світанок»?
Це хтось її забув.
Дуже дивна книжка.
Персонажі з'являються ніби нізвідки.
Ви в курсі, що це не перша книжка в серії?
В курсі.
Якщо любите книжки...
Так. Перша книжка фентезі.
У якій теж персонажі, що з'являються нізвідки.
КВИТОК ДОЛІ
ДІРФІЛДСЬКА ШКОЛА
Привіт.
Ти ба. Народжується нова видатна керамістка.
Навряд.
Хіба не можна просто робити те, що тобі подобається?
Справді.
Це важливо – знати, що приносить тобі задоволення.
Навіть у складні часи.
«Серце болить, але ми радіємо». Друге послання до коринтян, шостий...
Так, Біблія.
Знаєте, що я люблю в Біблії?
Люблю, що в ній нема суперечностей:
особливо там, де нецнотливу дружину слід каменувати.
Просто... вишенька на торті.
Я не пробую тебе повчати. Я...
Твій тато казав, що тобі було складно
влітку після втрати Колтона.
-Він таке казав? -Тобі дісталася важка ноша.
Можливо, в школі ти почуваєшся чужою.
Знаю ще декого, хто почувався чужим.
Якщо ви про Ісуса, богом клянуся...
Я про себе.
Коли я переїхав у Дірфілд... почувався не у своїй тарілці.
То чому залишились?
І чому взагалі сюди приїхали?
І, якщо дозволите, чому ви взагалі стали священником?
Ми говоримо про тебе, Тріно. Моє життя тут ні до чого.
Невже?
Бо ви тепер ходяча реклама
цієї машини.
Ви, мабуть, у захваті. Не буває поганої реклами.
ОТЕЦЬ РОЙБЕН ОТРИМУЄ КАРТКУ «ОТЕЦЬ»
Може, не для священників.
БАР «БЕДФОРД»
Так.
Непогано. Геть непогано.
Через що ґвалт?
Що...
Як же пече!
Прямо в ніздрях.
Що вони туди кладуть? Ну все.
О боже, яка дурість. Це не... Це неправильно.
Ой-ой-ой.
Що я бачу?
Нічого, просто ласував гострими крильцями.
Було непогано.
-Ти зробив тату? -Ну... Так.
Сюрприз! Це для... Це для мами.
Я ЛЮБЛЮ ПУ
-Чому написано: «Я люблю Пук»? -Там не «Я люблю Пук».
-Написано: «Я люблю Пук». -Ні, написано: «Я люблю Пух».
Так я колись називав маму. Але виявилося, що ребра –
надзвичайно болюче місце для тату. Тому я не витримав.
Можна переробити на «Я люблю пісю».
Тріно.
-Хіба що не любиш. -Тріно, ти що.
Привіт.
Що тут у вас? Ти чому без сорочки?
Я їв крильця, і ситуація вийшла з-під контролю.
Тато набив для тебе пів тату.
Я піду, щоб ви перепихнулись з цього приводу.
Покажеш?
Це мав бути сюрприз, але, е-е, добре.
-Готова? -Так.
«Я люблю...»
Пух!
Далі буде: «Я люблю Пух».
Я піду на ще один прийом, бо в них закінчилося чорнило.
Чому ти вирішив, що робиш це для мене? Я щось таке сказала?
Ні... Ну, не прямим текстом.
Я просто... Хотів зробити щось романтичне
і неочікуване, щоб показати,
-що я тебе люблю. -І я тебе люблю.
-І це таки несподівано. -Так.
І назавжди.
Тому, не знаю,
нехай це буде останній романтичний жест,
пов'язаний з пухом.
Ти про що?
Я про подарунки з пухкеньким.
І про прізвисько «Пух», яке, як я вважала, вже в минулому.
Але
переважно тому, що я раз бовкнула, що люблю все пухнасте.
О боже.
Ясно. Ні.
Ну й нехай.
-Добре, що ти сказала. -Так?
Бо тепер нам потрібно лише...
позбутися 20 років безглуздих романтичних жестів,
починаючи з цього малого.
-Добре. -У торбу.
Не треба все викидати.
Ні, ні. Твоя правда, кохана.
Тупо чіплятися за слова тільки тому,
що вони були сказані на першому побаченні.
-Тема з пушками застаріла. -Дасті.
Треба повикидати цих випханих засранців.
-Ти не мусиш. -Календар з пушками – на сміття.
Блокнот з пушками на річницю – на сміття.
До речі, я все поливатиму гострим соусом.
-Дасті. -Крекери.
Їх теж викидаємо?
-Я їх не їм. -Чудово. Готово. Щось іще?
Ще тут є.
Так, їх багато. І вони всюди.
Сонце, не треба їх усі викидати.
Коханий, я не хочу тебе засмучувати.
Зараза! Бік болить. Татуювання ще свіже.
Я не розумію, що з тобою діється.
Зі мною все нормально.
Ти сказала, що ми ще можемо одне одного дивувати.
Виявляється, дивувати можеш тільки ти.
Спершу ти отримуєш картку з «королевою»
і не тримаєш це в таємниці.
-Дасті. -Тоді ця бомба з крильцями.
А тепер ти ще й головна баскетбольна чірлідерка.
А потім ця нова зачіска, яка, до речі, шикарна.
Дякую.
Через цей автомат люди кидають роботу.
Роз'їжджаються.
Розривають давні стосунки
і, не замислюючись, кидаються в інші.
-То ти чув. -Що чув?
Ми зібралися тут,
в італійському ресторані й спортцентрі «У Джорджіо»,
щоб відсвяткувати союз директорки Патрисії Берґесс
і містера Фаріда Маліка,
чиє кохання освячене Божою ласкою.
І автоматом МОРФО.
Фаріде. Коханий.
Коли я дізналася про потенціал «байкерки»,
то думала, що це найкраще, що могло статись.
Коли я потрапила в аварію, то думала, що це найгірше,
що могло статись.
Але якби я не вдарилась головою і не потрапила в лікарню,
то не зустріла б тебе.
Хіба вони не давно знайомі?
А якби ти не отримав потенціал «коханця»?
То, може, не просидів би біля мене цілу ніч.
Не тримав би мене за руку. Не стежив би, щоб я не заснула.
-Не говорив би зі мною цілу ніч. -Так!
Саме тоді я зрозуміла, що мій потенціал – це життя з тобою.
У тебе точно не струс мозку?
Як чудово показала наша пара закоханих,
шляхи автомата МОРФО, як і Господні, незбагненні.
Цікаво, чи це все частина якогось великого задуму
чи просто випадковість.
Як метелик морфо, кохання Пет і Фаріда злетіло ввись,
і ми надіємось,
що вони потенційно назавжди разом.
Так.
Хочете обмінятися обручками?
Ми обміняємося крильцями.
Отак.
Прекрасно.
-Отче. -Отче.
-Ви сказали, що автомат – це Бог,
а ви ж з Богом близькі...
Я ніяк не пов'язаний з автоматом.
Отче, хочу почути вашу думку, я швидко...
про загадки всесвіту.
У мене «флорист».
Я думаю про флористику, пелюстки, квітоніжки.
У байка є підніжка. Я байкер. Я ж усе правильно роблю?
-Так. Вибачте, але... -Даруйте, отче.
Отче.
Шановні,
дайте отцю Ройбену відпочити.
Розбирайте напої.
-Я візьму. -Добре.
Не сподівався вас побачити.
Так. Коли містер Малік попросив мене прийти, я думала, що як гостю...
То вам тут так само весело, як мені?
О так.
Чекаю своєї черги на гондолу.
Вони зійшлися тиждень тому і вже одружені? Цікаво.
Так. Ну, не знаю. Вони здаються дуже закоханими.
Як вони одне на одного дивляться.
Вона ж не може поворухнути шиєю.
Через бандаж.
Серйозно. Ти не вважаєш, що вони трохи поспішили?
Про нас можна сказати те саме.
Що? Ми так не поспішали.
Дасті, нам було по двадцять.
Ми нічого не знали ні про себе, ні про стосунки.
Але я й без машини знав, що хочу бути з тобою.
-Це не змагання. -Глянь на нас тепер.
Минуло двадцять років, а ми все ще дивуємо одне одного.
Знаєш, що б справді здивувало? Якби ти став відкритіший.
Щиросердний і трошки оптимістичніший.
-Як же тут весело. -Дуже.
Ну й ну.
Касс, ти сьогодні винятково неперевершена.
Дякую.
Дасті, ти теж прийшов.
-Жартую, старий. -О, так.
Яка церемонія. Дуже зворушлива.
Я мусив боротися зі слізьми.
І ганебно програв цю битву.
Як і я.
Та ну! Ти ба, які ми.
Гляньте. Пара щиросердних добряків.
Не те що великий Даст-Баласт, який тримає емоції...
-під замком. -Ні.
Я оптимістично заявляю,
що це наймиліший натхненний машиною союз
між двома людьми, які були разом менш ніж вісім днів.
Ви пробували закуски? Обов'язково спробуйте.
Скуштуйте... новинку з меню Джорджіо.
Крильця Касс, або гарячі крильця.
Навіть не приховуєш.
-Краще тобі... -Обернись.
Привіт, Марто.
Познайом мене зі своєю новою партнеркою.
Це моя дружина. Ти ж знайома з Роуз.
Вона вже п'ять років у раді директорів Дірфесту.
Вибач. Дуже тьмяне освітлення.
У такому всі видаються старшими.
Іззі, ти зі сторони нареченої чи нареченого?
Я тут як мер.
Я зобов'язана відвідувати всі події в місті.
То тебе не запросили.
До речі про політичні обов'язки: ми якраз говорили про готель
і думали запитати, чи ти знайшла час підписати дозвіл, який ми просили?
Марто, якщо хочеш поговорити зі мною, то говори.
Не треба приплітати якісь дозволи.
Мені справді потрібен дозвіл.
Стільки років,
а ти все ще вигадуєш приводи, щоб зі мною поговорити.
-Приводи. -Просто підпиши дозвіл.
-Тихо, не... -І стеж за руками.
Ходімо, Роуз. Це нічого не дасть.
Боже.
Чому вона тебе торкається? Це дико.
Прошу вашої уваги.
Моя черга вручити нареченим подарунок.
Але мені потрібно більше місця, тому розійдіться, будь ласка.
Прошу.
Як ви всі знаєте, я не тільки мер...
ДІДЖЕЙ СТІЛ
Я ще й танцівниця.
-Вона ж не буде... -Ще й як буде.
Пет і Фарід,
не знаю, що краще потішить нову пару,
-ніж дар... руху. -Руху.
Вмикай, Джейкобе.
Знаю, що ти такого не любиш,
але ми будемо згадувати це роками,
тому дивись уважно.
Мені треба випити.
-Уже йду. -Поспіши.
Мама світить вульвою.
Бачу.
Келих білого вина, барменко. Отче.
-Гей. -«Отець виявився отцем».
Готово.
ШЛЬОНДРА
Цікавий вибір келиха.
Принесла з бару. Подумала, що на весіллі вони доречні.
-Придбала їх у «Любій Іззі». -Фарід змушує тебе купувати келихи?
Він доручає мені більше, відколи розкрив свій потенціал.
-Я не в захваті. -А як потенціал у вас, Гано?
Я не користувалася автоматом і не збираюся.
Голосок у голові не каже вам бути, як усі?
-Не маю такого. -Клас.
Як і я.
Ви недавно в місті, тому вам, мабуть, дивно,
що жінка, яку не запросили на весілля,
намагається перетягти увагу від наречених
імпровізованим і надто відвертим сольним номером.
Можу вас запевнити, що все значно гірше, ніж здається.
Розкажіть мені все.
Бачите, що найвищі помахи ніг спрямовані
в бік жінки, яка вдає, що роздивляється візок з оливками?
Це Марта. Колишня дружина Іззі.
Марта й Іззі переїхали в Дірфілд, коли Касс було дев'ять, і відтоді
Іззі не замовкає про танцювальну кар'єру, яку залишила в місті.
Ого. А вона вміє танцювати.
Так, але це було в 1990-х.
Хто не був професійним танцівником у 90-х?
Ви були професійним танцівником?
Чули про «Ріверданс»?
-Ви були в «Ріверданс»? -Ні,
але я заснував «Ріверпранс» –
чоловічу різножанрову танцювальну трупу.
-Боже. -У якомусь сенсі
це була наша творча відповідь на ірландську танцювальну культуру,
яка дуже обмежувала. Стільки рамок.
Ми були молоді. Дуже підривна штука.
Чистий панк.
У якомусь сенсі – так. Ми мішали різні жанри.
Брали з них найкраще.
Чака Хан, Бананарама, Джордж Майкл, Run-DMC.
Тепер ми знаємо, що у вас знайшла Касс.
Ні, це було до Касс.
Не думаю, що...
Касс робить щось миле. Це добром не закінчиться.
Так, вона танцює з дівчинкою,
і це просто чарівно.
Іншим теж здається, що це чарівно.
А значить, не вся увага прикута до Іззі.
І вона це помітила.
Тепер вона дивиться, чи помітила Марта.
Марта теж помітила. Оце гра!
Удачі.
Бачу, ти вмієш перетягувати на себе увагу.
Даруй?
Не дала мені й п'яти хвилин?
Це я перетягую увагу?
Мало того, що вона прийшла з тією жінкою.
Не вірю, що вони й досі разом.
Зрештою в Роуз нема дітей.
А Марта завжди казала, що в мене великий багаж.
Як ти, шльондро?
Я через келих.
Вибач, це прозвучало дико.
Що вона тобі сказала?
Нічого нового, тому...
Може, я тебе якось підбадьорю?
Ні. Можемо йти додому, якщо ти не проти.
Тільки попрощаються з Пет.
Може, я домовлюся,
-щоб Джорджіо взяв тебе діджеєм? -Ага.
Буде класно розмовляти з тобою, не напихаючись котлетами.
Це риба в тісті. Варіація Джорджіо на тему сосисок в тісті.
Я серйозно.
Важко бути поряд з тобою на людях
і постійно переживати, що хтось про нас дізнається.
-А який у нас вибір? -Я думав, що врешті
-ми зможемо... -Гей, міс недоїдки.
Тату, я тут працюю.
Ти молодець. Це рибка в тісті?
Чому все таке гостре?
Вона взагалі не гостра.
-Ну що, діджей Стіл? -Гей.
Приймаєш замовлення?
Мій телефон підключений до колонки, тому так.
Кльово.
-Так. -Добре.
Увага, всі.
Це я, Дасті.
Я теж підготував для щасливої пари подарунок-сюрприз.
Надіюся, це хороший сюрприз.
Директорко Пет і Фаріде,
дехто може подумати, що це поспішне рішення
і що ви не знаєте, чи підходите одне одному,
але я у вас вірю.
Мушу вірити.
У ДЖОРДЖІО
Ви не проти, якщо я вже піду? Мене чекають батьки.
Ні. Мусиш лишитися, усе прибрати й замкнути ресторан.
Чи не повинні ви знов мені платити?
Як то кажуть:
не завжди в житті отримуєш те, на що надієшся.
Вам допомогти?
Тому, що я тендітна жінка, яка не здатна про себе подбати?
-Ні, я просто подумав... -Авжеж допомогти.
Невже не бачите?
БАР «БЕДФОРД»
Цілий вечір до мене підходили люди
і ставили мільйон запитань про автомат,
а ви кажете, що не хочете ним користуватись.
Якщо людям подобається – то це чудово.
Але я вважаю, що, цілком можливо,
через місяць
ніхто про нього й не згадає.
Не згоден.
Ніколи не знаєш, на що здатні люди, які вірять, що побачили знак.
Може, інші, але не я, отче.
Добре. Якщо це так, то...
мабуть, ви єдина в місті
нічого від мене не хочете.
О ні. Хто ставить музику?
Не знаю, але...
з цим щось треба робити. Але не беріть...
-Це ваш? -Так.
Тільки це старий плейлист.
-То це плейлист? -Розслабтеся.
Стільки Coldplay.
Ви любите Біблію, а я...
Нічого собі.
Що?
«Still the One» Шанії Твейн. Боже, нащо ти так зі мною?
Не така й погана пісня.
Ні.
Це була моя весільна пісня.
Це ваша весільна пісня?
Так.
Я був одружений з чудовою жінкою. Ми зустрілися, коли я досяг дна.
Вона стала моїм апаратом штучного дихання. Вдихнула в мене життя.
Ми планували завести дітей, усе було розплановано.
А тоді вона занедужала.
Якась рідкісна непомітна хвороба,
від якої вона померла. Так...
Так швидко.
І я знову пустився берега.
Почав багато пити.
Бити випадкових людей. Отакі були розваги.
Думав: «Я не вийду з цього стану».
«З такого стану не виходять».
Якось я стояв під баром
і витріщався в канаву, як жалюгідна нікчема,
надіючись, що хтось покаже мені шлях.
А тоді я побачив його. «Ваш життєвий потенціал».
СВЯЩЕННИК
Як вам такий знак?
Я закінчив семінарію
і приїхав працювати в Дірфілдську школу.
Почав з нуля.
Я створив собі маленьке життя...
А тоді з'являється машина,
і я розумію, що та картка не для мене.
Усі вважають, що «Отець» має лише одне значення.
Тільки я знаю: якщо там мав бути «Священник»,
то там і писало б «Священник».
Весь цей час я...
був не на своєму шляху.
Та ще й мушу слухати вашу жахливу музику.
Ого. Так значно краще.
Оце весільна пісня.
Ви серйозно?
Ходімо.
ЗА КНИЖКОЮ М.О. ВОЛША
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська