Üdv a Giorgio'sban, ahol mindenki mi familia!
Igaz.
Az étterem, vagy restaurante, en Italia, a családról szól.
Egy nap én is szeretnék családot.
Olyan jó volt látni Pat dirit ma este tök boldogan,
hogy eszembe jutott a jövő.
Te szoktál a jövőre gondolni, Hana-Banana?
Ha nem muszáj, nem.
Ja. A jelen is elég menő.
Hát, meg kell mondjam,
nagyon bejönnek a késő esti pásztoróráink.
De kérdem én, milyen stációban vagyunk?
Barát-barátnő, vagy KP-k, azaz kúrópajtik, vagy...
- Én most elmegyek. - Ja, érthető.
Mondjuk, én is ezt akartam mondani.
Mamma mia.
A NAGY SORSHÚZÁS
A kiszolgálás a tegnap esti vacsoránál kiábrándító volt.
Nem minden asztalon volt kenyérkosár,
a borból rendszeres a túltöltés, ami rohadt sokba kerül.
És Carl, a fokhagymás rák kábé annyira volt friss,
mint a ProProtect kompressziós zoknim tízkilométeres futás után.
Nem az én saram, hogy lejárt szavatosságú mirelitet rendelsz.
Kifogás!
Tudjátok, kik nem keresnek kifogást? A legendák!
Szerte az étteremben láthatjátok
sportlegendák fotóit és emléktárgyait.
Egy közös van bennük.
Ami egyben a Giorgio's első számú szabálya is.
Na, ki emlékszik még rá?
- Ne verd bele a farkad a levesbe? - Egyéniség!
Erre van szükségünk a ma esti gyűjtésnél!
Az esemény lebonyolításával maga Cass Hubbard,
egy rém fontos, elképesztően intelligens,
és a végletekig érzéki nő bízott meg.
Ahogy azt letisztáztuk, mindenkin
„Kérdezz, mire vagyok hivatott”-póló lesz,
és nem akadok ki, ha valamelyikőtöknek
valami rém kínos szart dobott a gép.
Mutassátok meg a MORPHO-kártyákat!
Fasiszta.
Rém vicces, Raymond! Nem vagyok az.
Sorba állunk, kártyavizit!
Oké.
„Ügyvéd.” Remek!
„Ingatlanos.” Uncsi, de elmegy.
„Kartográfus.” Az a hajó már elment, de oksa.
„Gumi.” „Gumit” dobott? Az meg mi?
Fogalmam sincs.
Aha, na ez egy jó nagy no bueno nekem.
Vendég téged nem láthat, Gumi.
„Gondolás”? Ez most felbasz, Trina!
„Gondolást” kaptál, és nem is mondod?
Vízre mész este. Kiérdemelted.
Cassandra Hubbard, a napra lehet nézni!
- Döbbenet. Hát nem döbbenet? - De.
Tuti, hogy kényelmes lesz?
Nem a kényelem a lényeg.
Hanem az emberek önmegvalósításának támogatása.
Kezdve Ellennel, aki ezt a műtárgyat tervezte. Mert...
Bennszakad a szó. Ahhoz, hogy eljussunk a tetthelyre,
rá kell gumipókozni a kocsi tetejére.
Blabla. Várj, te ebben jössz?
- Ebben? - Aha.
- Ja. - Tetőtől talpig bordóban?
Jó, mi?
Gondoltam, a betolt összeget kiveszem borban,
de azt meg úgy is kilögybölöm,
így inkább olyasmit veszek fel,
amin nem látszik a folt.
- Dusty! Intézem, Cass. - Köszi.
A ma este nem arról szól, hogy „kivedd a betolt összeget.”
Ma jó ügyre gyűjtünk pénzt.
És reméljük, hogy mindenki többet ad majd, mint a 100 dolláros minimum.
Valóban? Én nem tudtam le a ruhával?
Ó, Ellen, tök vicces vagy!
Ha már itt tartunk, hová is kerül a pénz?
A Potenciális Alapba.
Hahó, barlangajtó nyitva?
Na, ez zavart össze.
Miért potenciális alap? Miért nem rendes alap?
Rendes alap.
Csak ez a neve. Az emberekben rejlő lehetőséget támogatjuk.
Nem egyértelmű?
- Tök nyilvánvaló. - Hát...
Figyu, ez rohadt fontos nekem!
Tudom, hogy van bajod a MORPHO-val,
- de nagyon kell a támogatásod. - Ja, persze. Hogyne.
- Igen? - Sima ügy.
Ha szívesebben csépelnél egy bokszzsákot,
és vedelnél whiskey-t Beau garázsában...
Nem, dehogyis! Ott akarok lenni melletted, és 100%-osan támogatni.
Száz százalék. Imádlak.
Legalább 100.
És igazad van, megyek átöltözni.
Kéne... Nem tudod, van-e frissen vasalt cuccom?
Mindegy, tényleg. Nem lényeg. Remek este lesz.
PORCAINK ELLENÉRE
Hohó! Hé, hé, hé!
Szia! Derült égből hercegnő!
Micsoda csodálatos bella donna ebben a kékben!
Ugyan már! Köszönöm!
Á! Bocs, Dusty, eloroztam a dicsőséget, és kinyitottam az ajtót a hercegnőnek.
Úgy láttam, az ülésbe gyökerezett a hátsód.
Hát, autót ülve vezetünk, ha nem észlelted volna.
De, észleltem, testvér, viszont itt nem parkolhatsz.
Ma este parkolószolgálat üzemel.
Vidd el a haver verdáját, jó? És tedd le a hátsó VIP-be, oké? Köszi.
A hátsóba? Kismillió üres hely van közelebb, tesó.
- Figyu, Dust, mondanék valamit! - Oké.
- Gyere! - Mindjárt jövök.
- Figyu! Kérnék tőled egy szívességet... - Igen!
- Ma ne, jó? - Valakinek el kell mennie jégért.
Örömmel elmennék, de elvitetted a kocsimat. Messzire.
Dusty, kérlek! Csapatmunka, oké?
Mindent meg kell tennünk, amit csak lehet,
hogy a mai este sikerüljön Cassnek.
Szóval? Leszel a Jegesem?
Jeget neked? Szerzek menten.
Próbáltam mekegve, vagy hogy mondják,
- de nem tudom, átment-e. - Hé, Gumi! Gumi!
Menj el D-vel jégért!
Vigyétek Gumi furgonját, ott áll!
És mennyi üres hely van körülötte!
- Gumi, haver, ez egy gála, baszki! - Bocs! Bocsesz!
Mesélj, Xander, miért hív Guminak?
- Ezt dobta a MORPHO. - Kajakra?
Valami gáz lehetett a rendszerrel.
A „Guminál” tuti többre vagy hivatott.
Hát, 23 vagyok, és Giorgiónál melózom.
Nem t’om, mi az a „Gumi”, de nagyon nem lőtt mellé a gép.
Mellesleg Xander vagyok.
Ja, arra rájöttem.
Az európaitöri-órámra jártál. És most is Xandernek szólítottalak.
Állat! Nem hittem, hogy emlékszik rám.
Hogyne emlékeznék!
Nem egyszer mondtad, hogy én vagyok a legjobb tanár.
Izé, asszem, a „kedvenc” szót használtam.
- Ami egyenlő a legjobbal, nem? - Ja, de.
Nem nagyon tanultam magától semmit, de tök laza volt.
Sok filmet néztünk, és a dogák is mindig feleletválasztósak voltak.
Tudod, mit mondanak? Nem a módszer a lényeg, hanem az eredmény.
És tessék!
Keményen hajtasz egy olasz étteremben. Félreteszel. Félállás?
Ja. Főállásban zenével foglalkozom.
Ó! Menő. Jól tolod?
Majd megmondja.
Ez volnék én.
- Ja, hogy ez emberből jön? - Aha!
Giorgio! Istenem!
Micsoda átalakulás!
Mintha egy csodás piazzán lennék.
Ugye? Mint mi nonna hazája.
Még a játéktermet is bezártam érted.
Na ne! Az ott...
Egy élő hegedűművész!
Szia, édesem!
Ó! Amikor Olaszországban éltem,
mindig olyan érzésem volt, mintha egy hegedű...
Szólt volna a téren. Emlékszem, emlékszem.
És most, Cassie, megmutatom a korona ékkövét.
Emlékszem, hogy míg az óhazában voltál, minden nap gelatót nyaltál, igaz?
És ha jól emlékszem... A sztracsatella volt a kedvenced, igaz?
Igen.
Giorgio. Giorgio!
Te tényleg odafigyeltél rám!
Igen, Cass! Hogy lehet nem figyelni rád?
Ez valami családi recept, vagy...
Nem, nem. Mi nem ettünk ilyesmit gyerekkoromban.
A családom Puerto Ricó-i, de a nevelőapám, Rocco Giorgio,
ő nagyon imádta.
Várj, te felvetted a mostohaapád nevét?
Aha, a családnevét. Nem ismertem az igazi apámat, szóval...
Ó! Én sem.
Nem ismerted az igazi apámat?
- Nem, a sajátomat. - A tiedet!
Ja, így már van értelme.
Én csak... Bocs, ez... Mekkora szemétség, nem?
Mert...
Milyen ember hagy el egy babát?
Ezért is vagyok hálás a nevelőapámnak, Roccónak,
aki felnevelt.
Talán ezért is hívják őket nevelőapának.
Mert nevelnek. Fel.
Rocco akkor volt a legboldogabb, amikor láthatott védeni, vagy...
enni egy hatalmas tál pasta e fagiolit.
Olyankor ő...
Nagyon...
Na, mindegy. Elég már ebből a lelkizős cazzatából!
Érkeznek a vendégek.
Tegyük ezt az estét igazán emlékezetessé, oké?
Rendben?
- Hahó! - ’Stét, Mr. Hubbard!
- És Xander. - Mizu, tesó?
Vinnénk jeget.
Bocsi, Trina felvásárolta a teljes készletet.
Gondolom, kellett Giorgio jótékonysági izéjére.
Nem, nem, az kizárt.
Giorgio most küldött el minket jégért.
Ez most elég konteógyanús lesz,
de nem azért küldte el, hogy rámehessen a nejére?
Nem!
Giorgio bármikor rámehet Cassre,
Cass soha nem menne rá.
Minek menne? Otthon várja a „füttyös/tanár”.
Én sem hinném.
De jól mutatnak együtt, nem?
És mindig is odáig volt érte. Ami imponált Cassnek.
És friss bizonyítékok utalnak rá,
hogy én nem is vagyok sikeres tanár. Szóval...
Gyors kérdés, fiúk!
Nincs néha olyan érzésetek,
hogy egy bazi nagy rendőrcsizma tapossa a mellkasotokat?
Ezt hívják szorongásnak, Mr. Hubbard. Állandóan így érzem.
Nem kéne orvoshoz menni?
Hát... nem javaslom. Én inkább elszívok egy tonna füvet.
Szóljak a díleremnek?
Vettem. Király. Hívom is.
Hali, itt a dílered!
Köszönöm, hogy eljöttetek.
Köszönöm, hogy támogatjátok a Potenciális Alapot.
Üdv, Mr. Johnson!
Ó, Reuben atya, igazán köszönöm.
Mindenki olyan elegáns és elbűvölő!
Üdv!
Cass. Örülök, hogy még időben!
Smúzolsz itt jobbra-balra,
de feltétlenül szólnom kell, hogy páran
nem igazán értik,
hogy milyen célt szolgál ez a gála, és sajna én sem tudtam segíteni.
Szó szerint teleplakátoltam vele a várost.
Tízezer dollárt gyűjtenénk a Potenciális Alapba,
hogy egy különleges deerfieldi tini beválthassa a MORPHO-jóslatát.
Hát persze. Már értem a pillangós témát.
Arra várunk, hogy a csík elérje a tetejét. Még egy kérdés,
mert ezzel is hozzám jönnek.
Ki az a speckó tini?
- Még nem döntöttük el... - Aha.
...mert először a pénzt gyűjtenénk össze.
És te választod ki a győztest?
Ki lenne alkalmasabb erre Cassnél?
Tessék, itt egy okos, ügyes tinilány,
akinek a füléből is tehetség folyik!
Ez vagyok én, akinek a füléből is folyik valami.
Nem hiszem, hogy a lányodat kéne választanod.
Tudod, mennyire távol tartom magam a nepotizmustól.
Tudom, és nem Trinát választom, oké?
De egy barát lehet, mint mondjuk, Savannah. Igaz?
Savannah, akinek a „franciát” dobta a gép.
Nem lenne példaértékű, ha a város eljuttatná Franciaországba?
Nem akarok odamenni.
Oké, akkor valaki mást.
A mai este Deerfield ifjúságáról szól.
Álmaik megvalósításáról, és arról, hogy bárhová eljuthatnak,
anélkül, hogy a pénz miatt aggódniuk kellene.
Hacsak nem gondolázni akarnának,
mert az 20 dollár menetenként.
Nyugi, nem tapossák agyon érte egymást!
Ó, remek. Igazán remek.
Nahát, nahát, így folyik el Krisztus vére!
- Hahó! - Más néven a bor.
Bocs, rossz belsős vicc, de taroltam vele a papneveldében.
- Valóban? - Nem.
Nem.
Nem láttam mostanában a bárban.
Talált másik helyet, ahol dettó hat cent a feles?
Szándékosan kerülöm a helyet.
Az esküvőn kissé elvetettem a sulykot.
Leteszem a poharat egy időre.
Ezt totál megértem. Egészséges döntés.
Én viszont nagyon szerettem magával piálni,
szóval, ha bármikor arra járna, ugorjon be egy kólára!
Ezzel igencsak élni fogok.
Scusi! Scusi a zavarásért! Emberek!
Óriási megtiszteltetés, hogy bemutathatom
a Potenciális Alap mögött álló nőt:
Cassandra Hubbard!
- Köszönöm, Giorgio. - Szívesen.
„MORPHO.”
Egy szó, amit nem sokkal ezelőtt hallottunk először,
de ami nélkül a mai este nem jöhetett volna létre.
Nem szólna Deirdre Seaford zenéje,
és nem világítanának Cal Yang gyertyái,
nem láthatnánk Biker Barry műveit, nem ehetnénk Carl étkeit...
És nem viselnéd Ellen dögös ruciját! Hú!
Komolyra fordítva a szót, amit ma itt látunk,
azt a tehetségüket valóra váltó társainknak köszönhetjük.
De mi a helyzet a következő generációval?
Na, kezdődik. Csapó!
Csapó.
Szóval, egykoron azt mondták, nem viszem semmire.
Jó reggelt! Nem talált!
Édes jó istenem!
A MORPHO masina mondhatja, hogy „szupersztár” vagyok,
de az igazi sztárok a stábom tagjai.
Szokásosan remek volt a tegnap este.
- Carl séf különösen kitett magáért. - Köszönöm, fiam.
Carl séf, mi a mai menü?
Izmos hús, már ha érted.
Az nem Dusty faterja?
Ó, nagyon kipattintotta magát.
Jó értékelést adtam a modellügynökségének.
Rém büszke vagyok rájuk.
Ahogy en Italiában mondják: „Ogni muro è una porta.”
„Minden fal egy ajtó.”
És ahogy Giorgio saját maga mondja: „Az ajtókat be kell rúgni.”
És ahogy a Bibliában áll: „A megromlás előtt kevélység jár.”
Ha már a kevélységnél tartunk,
a pasas kádja mellett áll a mellszobra.
- Hoppá, maga járt a fürdőjében? - Ja.
- Párszor dugtunk. - Komolyan?
És a legutóbbi iszonyú kellemetlen volt.
Pat és Farid esküvője után nagyon szentimentális lett.
A lagzi után?
- Csak nem haragszik, vagy valami? - Nem.
Miért tenném?
Mert vele ez csak... Giorgióval csak szex volt.
Mert, ugye, mi nem... Mert maga pap.
Tisztában vagyok azzal, hogy pap vagyok.
És nem nagy kaland, csak meglepett.
Belefáradok az egész napos álmodozásba.
Tudom, hogy sokan rágódnak azon,
hogy miért adjanak pénzt az alapnak.
„Megvan a saját bajom, haver!
Adjak pénzt valami kölyöknek, aki meteorológus lenne?”
Mondok én valamit!
Egy nap ez a kölyök akár egy meteort is megállíthat,
még mielőtt az kipusztíthatná az emberiséget!
És akkor az a 10 000 dolláros adomány már nem is tűnik olyan soknak.
Én csak azt akarom, hogy minden élő gyerek beteljesíthesse az álmát...
mint én.
Azt hittem, az alap és a kölykök lesznek fókuszban.
Nyugi, ők vannak! Várd ki a végét!
Majd meglátod a borítékok felbontásánál.
Csurig lesznek lóvéval, nekem elhiheted.
Hát, nem is tudom.
Hol van már Dusty? Mennyi időbe telik jeget hozni?
Kábé egymillió iskolai szabályt hágok át,
de ez nagyon komoly anyag.
Nem tudom, hogy a „komoly anyag” része-e a mai szlengnek.
Mindegy.
Jacob, ha a dzsanga segít legyűrni a pánikrohamokat,
akkor azt mondom, hogy szállj fel, szabad madár!
A szorongás még megvan.
De a fű segít kizárni egy részét.
Mitől szorongsz leginkább?
Velem lehetsz őszinte.
Nem is tudom.
Jó, randiztam egy csajjal.
„Boom Shack-A-Lak!”
Ja. És titokban,
de amikorra full komplikált lett minden, szétmentünk.
Minden kurvára komplikált, nem?
Az egész kurva világ.
De ha találsz valakit, akivel jó együtt lenni, máris jobb.
Sajnos Cassnek mostanában nincs rám szüksége.
Mintha túlnőtt volna rajtam.
Ez tuti nem igaz.
Olyan, mintha egyre több titkos rekesz kerülne elő nála,
és egymás után nyitogatjuk őket.
Nekem viszont nincsenek titkos fiókjaim.
De lehet, van.
Csak nem merem nyitogatni őket,
mert félek, hogy valami összetörik közben.
De ha nem nyitom ki őket, elveszíthetem Casst.
A nőt, aki szülinapomra... vett egy teremint.
Egy iszonyú furcsa hangszert.
Mintha valamiféle üzenet lenne.
- Megkérdezte, miért kapta? - Aha.
„Ideje kipróbálni valami újat.”
Hát, lehet, úgy gondolja, ideje kipróbálni valami újat.
Nehéz játszani rajta?
Nem tudom. Nem nagyon próbálgattam.
Kemény meló lehet a házasság.
Különösen, ha ugráltatják az embert.
Hát, ez az első dolog,
amire megkért.
És még csak nem is maga miatt kérte.
Ajándék volt, nekem.
Harminckilenc másikkal, amikről úgy vélte, örömet okoznak.
Én meg hozzá sem nyúltam.
- Anya, figyu, ne akadj ki... - Igen?
- ...de egyelőre senki nem adakozik! - Látom, Trina.
Mi a bajuk ezeknek?
Szerintem a saját álmaikra spórolnak.
És igencsak azt hiszik, hogy maga a belépő az adomány.
Az én hibám.
Mit képzeltem? Mi ütött belém?
Ilyen hamar összerántani!
- Ez simán... - Mi?
Levakarhatod a vigyort a képedről.
Hogy mondod? Csak próbálom jól érezni magam.
Mert te aztán tökéletes vagy, mi? Aki soha nem hibázik.
Meg sem mukkanok, Cass.
Középszerű háttértáncos voltál jó sajtóval,
és „Biodíszlet 3”-ként arattad a legnagyobb sikered
egy szar musicalben, szóval hess picsába!
Valami gáz van?
Megtöltjük a pillangót?
A közelében sem járunk. Ez Kész katasztrófa!
Mi? De Cassie... Mi van a ma estével...
Annak vége, Giorgio.
Ne! Nézz körbe! Senki... Nézd meg...
Hahó! Sziasztok! Mizu...
Hogy vagytok, emberek?
Szóval, úgy tűnik, hogy a célunkat nem nagyon értük el.
De én hiszek Cassben, és hiszek ebben az ügyben is,
szóval felajánlok 500 dollárt a saját pénzemből
- az alapba. - Hú!
Ki csatlakozik hozzám?
Gyerünk, gyerünk! Ki hajlandó rá?
- Mi lesz már? - Én betolok 100 dollárt.
Oké, Beau!
Azért a dedikált Rangers-mezért.
Nos, az nem eladó.
Meg eleve, haver, csak a keret kétszer annyit ér.
Százötven.
Eladva a kopasz muksónak!
Egyedi, NHL-meccsen viselt mez, 150 dollárért.
Ötven dollár az összes képedért!
Oké. Az összeset nem viheted, de kitaláljuk.
Igen!
Kétszáz dolcsi a borhűtőért, ami a konyhádban áll.
Az otthoni? Nem, 300 alatt nem adom.
- Eladva 200 dollárért. - Mi?
Oké, jó.
Remekül megy minden!
Ki akar még... Van egy csomó baseballos szar is!
Még valaki? Senki semmit?
Az a szék is eladó ám! Én ültem benne!
Hú, baszki! Aha. Kösz, hogy eljöttetek.
Jó választás, Izzy.
Nem tehettem mást, Walter.
Polgármesterként kötelességem támogatni
minden baromságot, amire gyűjtünk.
Látja Casst? Született vezető.
Lehet, a nyomdokaiba lép, és elindul a székéért.
A holttestemen át, bassza meg! A nyomdokaimba lép?
Még élek, hallja? Igazán kedves szavak.
Jóccakát!
Mizu, Grizzy? Még egy utolsó menet?
Kösz, kicsim, de nem. Miért te vagy a gondolás?
Ez az én keresztem.
- Nem „fazekast” kaptál? - De.
Csak szívatom Giorgiót, de túl egyszerű.
- Ezt te csináltad? - Ja.
Jacobnek adott a gép pár üreset. Anyának meg van sniccerje.
Már ő is elfelejtette, mit kaptam.
Hát, sütkérezik a népszerűségben.
De felőlem aztán csípje csak ki magát,
és kokettáljon a helyi agglegényekkel, ha jólesik!
Hihetetlen, hogy ennyi mindenedet eladtad.
Nélküled nem jött volna össze a cél.
Salud.
Történelmi este volt.
És nem csak azért, mert az étterem történetében
először volt női gondolásunk.
Úgy voltam vele, hogy míg Velencében nem lesz, nálunk sem.
Úgy tudom, Velencében már egy ideje van.
- Nem tudom, sose jártam arra. - Én sem.
De mindig szerettem volna elmenni.
Amikor Olaszországban tanultam... eskü, örökre ott maradtam volna.
Miért nem maradtál?
Mert úgy éreztem, haza kell jönnöm Dustyhoz.
Az anyja beteg volt, és úgy akartunk összeházasodni,
hogy még láthassa, ha... érted, ha súlyos a baj.
És ott is volt, aminek nagyon örültem.
Aztán megszületett Trina. És...
Láttad A nő kétszer című filmet
Gwyneth Paltrow főszereplésével?
Nem. De tudom, miért kérdezed.
Én néha belegondolok, mi lett volna, ha nem jégkorongozónak megyek.
Ezt még soha nem meséltem, de...
amikor maradandó idegsérülést szenvedtem a lepkés kezemben...
- Giorgio, már ezerszer hallottam. - Nem, nem, nem.
Azt a részét nem tudod,
miért hajtottam magam annyira a teremben aznap este.
Aznap tudtam meg, hogy hozzámész Dustyhoz.
És mit tudom én, gyúrással akartam tompítani a fájdalmat.
De csak rosszabb lett.
Amikor megláttam a kártyán, hogy „szupersztár”...
kifelé azt mutattam, hogy: „Hát persze, mi mást kaptam volna, ez vagyok én.”
De az igazság az, hogy már nagyon régóta nem vagyok szupersztár.
Túl vagyok a csúcson.
Mindent feladtam.
A gyerekkoromat, mert mindenképpen profi akartam lenni, és...
Aztán lőttek az egésznek.
Egy pillanat alatt.
De habozás nélkül elcserélném,
a kesztyűmmel, a mezemmel, a labdáimmal, a dedikált labdáimmal együtt...
Mindent elcserélnék arra, hogy veled lehessek, Cass.
Hahó!
Mehetünk?
Aha. Igen.
Máris, kicsim.
- Várj, segítek partra szállni! - Ne, Giorgio!
Grazie.
Szia! Hogy ment?
Nem jöttél vissza.
Elmentél jégért, és otthagytál. Egyedül.
Sajnálom.
Semmi baj. Még csak dühös sem vagyok.
Csak jó lett volna, ha ott vagy velem.
Szia, Cass! Nem tudtuk befejezni a beszélgetést...
- Giorgio, most hagyd abba! - ...és annyit akartam...
- Jó, de Cass, tudnod kell... - Giorgio! Hagyd abba!
Örökre!
PIAC
M.O. WALSH REGÉNYE NYOMÁN
A feliratot fordította: Varga Attila