Sveiki atvykę „Pas Džordžijų“, kur visi yra mi familia!
Tai tiesa.
Mano restoranas arba restorante, en Italia, yra skirtas šeimai.
Vieną dieną norėčiau ir pats turėti šeimą, supranti?
Pamatęs, kokia šįvakar buvo laiminga direktorė Pet,
susimąsčiau apie ateitį.
Ar tu kada nors galvoji apie ateitį, Hana-Banana?
Stengiuosi negalvoti.
Taip. Turbūt ir dabartis visai šauni.
Turiu pasakyti,
aš visom keturiom už tai, kad užsuktum vakare pasimylėti.
Tik vienas klausimas - kas mes dabar?
Vaikinas ir mergina, ar tik draugeliai, kitaip tariant, lovos draugai, ar...
- Man metas. - Taip, žinoma.
Norėjau pasakyti tą patį.
Mamma mia.
Aptarnavimas vakar per vakarienę buvo gėdingas.
Ant kai kurių stalų trūko duonos dubenėlių,
vyno taurėse buvo per daug, visai mane vėjais paleisit.
Karlai, krevetės su česnakiniu padažu buvo tokio šviežumo,
kaip mano „ProProtect“ kompresinės tamprės po 10 km trasos.
Ką man daryti, jei užsakėte pasenusias šaldytas krevetes.
Išsisukinėjimai!
Žinot, kas neišsisukinėja? Legendos.
Šiame restorane visur rasite nuotraukų ir suvenyrų,
susijusių su sporto legendomis,
kurias vienija vienas dalykas.
Ir tai yra svarbiausia taisyklė „Pas Džordžijų“.
Ar kas nors ją prisimena?
- Nenuleisk į minestronę? - Charakteris!
Šio vakaro labdaringame pobūvyje mums jo labai reikės!
Šį renginį mums patikėjo Kesė Habard,
be galo svarbi, be galo protinga
ir be galo jausminga moteris.
Kaip ir tarėmės, visi vilkėsite
marškinėlius su užrašu „Paklauskite, koks mano potencialas“.
Tam, kad išvengčiau gėdos, jei kurio nors iš jūsų
potencialas ypač gėdingas,
paprašiau jūsų parodyti MORFO korteles.
Fašistas.
Labai juokinga, Reimondai! Aš ne fašistas.
Dabar išsirikiuokite į eilę, kad galėčiau peržiūrėti jūsų korteles.
Gerai.
„Teisininkas“. Gerai.
„NT agentas“. Nuobodu, bet gerai.
„Kartografė“. Truputį pavėlavai, bet tiek to.
„Guma“. Ištraukei „Guma“? Ką tai reiškia?
Neįsivaizduoju.
Taip, gerai. Man tai tikras no bueno.
Šįvakar nedirbsi, Guma.
„Gondolininkė“? Gerai, tai mane užknisa, Trina!
Ištraukei „Gondolininkę“ ir nesiruošei man pasakyti?
Šįvakar dirbsi kanale. Tu to nusipelnei.
Kasandra Habard, nieko sau!
- Pritrenkianti. Argi ji ne pritrenkianti? - Taip.
Tu tikra, kad tau su ja bus patogu?
Svarbiausia ne patogumas.
Svarbiausia - paremti žmonių potencialą.
Pradedant Elena, sukūrusia šį nuostabų meno kūrinį. Žodžiu...
Žadą gniaužia. Akivaizdu, kad važiuojant „Pas Džordžijų“,
turėsiu pririšti tave ant mašinos stogo.
Gerai. Palauk, eisi taip apsirengęs?
- Šitaip?
- Taip. - Bordo spalva nuo galvos iki kojų?
Taip, gerai atrodo, ar ne?
Pamaniau, kad tiek sumokėjęs, bent jau vyno atsigersiu kiek lenda,
o jis neišvengiamai išsilies,
todėl norėjau apsirengti ką nors,
ant ko nesimatytų dėmių.
- Dasti. Viskuo pasirūpinsiu, Kese. - Ačiū.
Šįvakar svarbiausia ne kuo daugiau išgert už bilieto kainą.
Šįvakar svarbiausia surinkti pinigų kilniam tikslui.
Ir, tiesą sakant, tikimės, kad žmonės paaukos daug daugiau
nei tik 100 dolerių už bilietą.
Tikrai? Aš maniau, kad suknelė - mano auka.
Tu tokia šmaikštuolė, Elena.
Jei jau apie tai prakalbom, gal primintumėt, kam bus skirti pinigai?
„Potencialų fondui“.
Alio? Ar įjungta?
Taip, čia ir prasideda neaiškumai.
Kodėl tai potencialus fondas? Kodėl ne tikras?
Tai tikras fondas.
Tik pavadinome jį „Potencialų fondu“,
nes remiame žmonių potencialą.
Argi ne aišku?
- Šiaip jau, manau, labai aišku. - Nežinau.
Klausyk. Man tai labai svarbu, supranti?
Žinau, kad tau MORFO nelabai patinka,
- bet gal gali tiesiog mane paremti? - Taip, ne, žinoma.
- Tikrai? - Žinoma.
Nebent verčiau daužytum kriaušę
ir gertum viskį Bo garaže.
Ne, aš noriu būti čia, paremti tave 100 %.
100 %. Man patinka.
Mažiausiai.
Taip, ne, tu teisi. Turėčiau persirengti.
Turėčiau... Gal žinai, ar yra kas nors išlyginta?
Ne. Nesvarbu. Bus nuostabus vakaras.
NEPAISANT MŪSŲ PEČIŲ
Bada bum, bada bing!
Pažvelkit į šią nuostabią bella donna mėlyna suknele.
Baik. Ačiū.
Atleisk, Dasti, užbėgau tau už akių, atidariau princesei dureles.
Atrodė, kad tu suakmenėjai.
Gal nepastebėjai, bet tuo metu vairavau mašiną.
Šiaip jau pastebėjau, negali jos čia palikti, brolau.
Šįvakar mašinas pastato patarnautojai.
Paimk mano draugo mašiną ir pastatyk VIP zonoje
aikštelės gale, gerai? Ačiū.
Aikštelės gale? Čia pilna laisvų vietų, bičiuli.
- Paklausyk, Dasti, ateik čia. - Taip.
- Ateik čia. - Sekundėlę.
- Jei norėtum padaryti man paslaugą... - Taip!
- Nelabai. - ...man reikia, kad kas nors atvežtų ledo.
Atvežčiau, bet ką tik nusiuntei mano mašiną į patį galą.
Dasti, prašau. Turim dirbti kartu, supranti?
Manau, turim padaryti viską, kas tik įmanoma,
kad šis vakaras Kesei nusisektų.
Ką pasakysi? Būsi mano Ledo žmogus?
Žinoma, aš juk „ledinis“.
Norėjau pajuokauti su žodžiu „ledas“,
- bet nežinau, ar supratai. - Ei, Guma!
Važiuok su Dė atvežti ledo.
Galit važiuoti Gumos furgonu. Jis čia pat.
Tose laisvose vietose.
- Guma, čia pobūvis, biče. Pobūvis. - Atsiprašau. Taip.
Kas čia nutiko, Zanderi? Kodėl jis tave vadina „Guma“?
- Toks mano MORFO potencialas. - Tikrai?
Turbūt sistema pastrigo ar panašiai.
Esu tikras, kad tavęs laukia daug geresni dalykai už „gumą“.
Man 23-eji, dirbu „Pas Džordžijų“.
Nežinau, ką reiškia „Guma“, bet aparatas per daug neapsiriko.
Beje, aš Zanderis.
Aš suprantu.
Lankei mano Europos istorijos kursą. Ką tik kreipiausi į tave vardu.
Jėga. Nemaniau, kad mane prisiminsit.
Taip, žinoma, kad prisimenu.
Tu sakydavai, kad aš - geriausias mokytojas.
Taip. Regis, sakiau, kad „mėgstamiausias“ mokytojas.
- Tai reiškia „geriausias“. Ar ne? - Taip.
Nemanau, kad daug išmokau, bet jūs buvot labai atsipūtęs.
Taip, žiūrėjom labai daug filmų, o visi testai turėjo atsakymų variantus.
Žinai ką? Svarbiausia ne metodas, o rezultatai.
Pažvelk į save.
Pluši „Pas Džordžijų“. Taupai. Dirbi pusę dienos?
Taip. Didžiausią laiko dalį skiriu muzikai.
Jėga. Gerai groji?
Jūs man pasakykit.
Taip, čia aš.
- Čia žmogus? - Taip!
Džordžijau. Jergutėliau.
Nieko sau permaina.
Aš jaučiuosi kaip nuostabioje piazza ar panašiai.
Ar ne? Tarsi mi nonna Italija.
Dėl tavęs net uždariau žaidimus.
Ne. Tai...
Groja gyvai smuiku!
Sveika, mieloji.
Kai gyvenau Italijoje,
visada atrodė, kad girdžiu smuiką...
Grojant aikštėje. Pamenu, pamenu.
Gerai, štai čia, Kese. Vakaro akcentas.
Pamenu, sakei, kad būdama Italijoje kasdien valgei ledus, ar ne?
Manau, kad... Tavo mėgstamiausi buvo stracciatella, ar ne?
Taip.
Džordžijau!
Tu tikrai manęs klauseisi?
O kaip kitaip, Kese?
Čia šeimos receptas ar...
Ne. Vaikystėje tokių dalykų neturėjom.
Mano šeima iš Puerto Riko, bet patėvis, Roko Džordžijus,
labai juos mėgo.
Pala, tu paėmei patėvio pavardę?
Taip, tik pavardę. Savo tikrojo tėčio nepažinojau, taigi...
Aš irgi.
Nepažinojai mano tikrojo tėčio?
- Ne, nepažinojau savojo. - Savo tėčio!
Taip, logiška.
Aš tik... Atsiprašau. Nesąmonė, ar ne?
Maždaug...
Supranti, kas paliktų kūdikį?
Todėl esu toks dėkingas savo patėviui Roko,
nes jis mane užaugino.
Gal todėl juos vadina „patėviais“, ar ne?
Nes pasistengia tik gerieji.
Roko labiausiai didžiuodavosi, kai aš sustabdydavau ritulį arba...
arba suvalgydavau didelę lėkštę makaronų su pupomis.
Tada jis...
Tai...
Žodžiu. Taip. Gana tų dr. Filo plepalų.
Svečiai renkasi.
Gal pasistenkim, kad šis vakaras būtų įsimintinas?
Gerai?
- Sveikas. - Sveiki, pone Habardai.
- Ir Zanderi. - Kaip laikaisi, biče?
Mums reikia ledo.
Atsiprašau, Trina jau viską išpirko.
Turbūt jiems prisireikė daugiau ledo labdaros pobūvy „Pas Džordžijų“.
Ne, to negali būti,
nes Džordžijus mus ką tik atsiuntė čia nupirkti ledo.
Nuskambės kaip beprotiška sąmokslo teorija,
bet gal jus čia atsiuntė, kad Džordžijus galėtų paflirtuot su jūsų žmona?
Ne!
Džordžijus gali flirtuoti su Kese visą mielą dieną.
Kesė niekad neatsakytų tuo pačiu.
Juk ji namuose turi „Mokytoją / Švilpautoją“, ar ne?
Nemanau.
Bet jie išties gerai kartu atrodė, ar ne?
Jis kraustosi dėl jos iš proto. Manau, jai tai savotiškai patinka.
Ir supratau, paaiškėjus naujiems įrodymams,
kad gal aš ir ne toks geras mokytojas. Taigi...
Tik vienas klausimas, vaikinai.
Ar jums būna taip,
kad atrodo, jog krūtinę primynė sunki pėda?
Manau, tai tik nerimas, pone Habardai. Man taip dažnai būna.
Turėčiau kreiptis į gydytoją?
Aš to nepatarčiau. Aš, asmeniškai, tiesiog pešu žolę.
Norit, kad paskambinčiau pardavėjui?
Taip. Jėga. Skambinu pardavėjui.
Sveiki. Čia jūsų pardavėjas.
Labai ačiū, kad atėjote.
Ačiū, kad atėjote paremti „Potencialų fondą“.
Sveiki, pone Džonsonai.
Tėve Rubenai, ačiū.
Visi tokie išsipustę ir žavūs.
Sveiki!
Kese. Labai džiaugiuosi, kad tave sugavau.
Žinau, kad skrajojai aplink.
Tik noriu pasakyti, kad kai kurie žmonės
nelabai supranta
labdaros pobūvio tikslą, o aš nežinau, ką jiems atsakyti.
Pobūvio tikslas skelbiamas visur.
Renkame 10 000 dolerių „Potencialų fondui“,
kad padėtume vienam ypatingam Dirfildo paaugliui įgyvendinti MORFO potencialą.
Žinoma. Dabar matau drugelį.
Mes tik laukiame, kol jis užsipildys. Galiu paklausti?
Nes žmonės klaus manęs.
Kas tas ypatingasis paauglys?
Ypatingojo paauglio dar neturim,
nes pirmiausia reikia surinkti pinigus.
O laimėtoją išrinksi tu?
Kas išrinks geriau už Kesę, ar ne?
Tik pažiūrėkit, žavi jauna paauglė,
trykštanti potencialu.
Tai aš, trykštanti paauglė.
Kese, nemanau, kad turėtum išrinkti savo dukterį.
Žinai, kaip stengiausi išvengti nepotizmo.
Taip, žinau, ir Trinos neišrinksiu, gerai?
Bet gal draugę, pavyzdžiui, Savaną. Ar ne?
Savanos potencialas „Prancūzė“.
Argi nebūtų puiku, jei miestelis paremtų Savaną,
kad ji galėtų išvykti į Prancūziją?
Nenoriu į Prancūziją.
Gerai. Tada bus kažkas kitas.
Šis vakaras skirtas Dirfildo jaunimui. Aišku?
Svarbu padrąsinti juos tapti tuo, kuo tik panorės,
ir keliauti, kur tik panorės,
bei nesukti galvos dėl to, kaip reikės sumokėti.
Taip, tik jei jie užsimanys plaukti gondola,
kainuos 20 dol. už vakarą.
Bet nesijaudink, niekas nenori, taigi...
Puiku. Tiesiog puiku.
Tik pažvelk į tave, su visu tuo Kristaus krauju.
- Labas. - Dar žinomu kaip vynas.
Gerai, atleisk, tai prastas kunigo pokštas, bet seminarijoje visiems patiko.
- Tikrai? - Ne.
Ne.
Nemačiau tavęs bare.
Radai kitą vietą, kur slapčia dosniai įpila?
Ne, aš tik laikiausi atstumo.
Jaučiu, kad po vestuvių truputį užsimiršau.
Padarysiu pertrauką su gėrimu.
Visiškai suprantu. Taip, skamba labai sveikai.
Žinai, aš tik sakau, kad man patiko su tavim gerti,
todėl jei kada nors panorėsi užsukti nealkoholinio gėrimo...
Gal taip ir padarysiu.
Scusi, kad pertraukiau.
Man labai malonu pristatyti jums
moterį, stovinčią už „Potencialų fondo“,
Kasandrą Habard!
- Ačiū, Džordžijau. - Nėra už ką.
„MORFO“.
Dauguma mūsų šį žodį išgirdo tik visai neseniai.
Tačiau be jo šis vakaras nebūtų įvykęs.
Neklausytume Dierdrės Siford muzikos,
neturėtume gražių Kelo Jango žvakių,
baikerio Bario sukurtų puokščių, Karlo gaminto maisto...
Ir šios seksualios Elenos suknelės.
Rimtai, viskas, ką šįvakar matote,
žmonių, įgyvendinančių savo potencialą, pastangų rezultatas.
O kaip kita karta?
Taip, prasideda. Taukšt!
Taukšt.
Taip. Kažkas kartą man pasakė, kad neturiu potencialo.
Turiu naujieną. Juokiasi tas, kas juokiasi paskutinis.
O Dieve.
Gal MORFO aparatas ir sako, kad mano potencialas „superžvaigždė“,
bet tikrosios superžvaigždės yra mano darbuotojai.
Vakar, kaip visada, buvo puikus vakaras.
- Ypač jums, šefe Karlai. - Ačiū, sūnau.
Šefe Karlai, koks šio vakaro ypatingasis patiekalas?
Regis, bifšteksas.
Čia Dasčio tėtis.
Tas bičas raumeningas.
Jo modelių agentūrai parašiau puikią apžvalgą.
Ir aš jais didžiuojuosi.
Kaip sakoma en Italia, „Ogni muro è una porta.“
„Visos sienos yra durys“.
Ir kaip sako pats Džordžijus, „Durys yra tam, kad jas išlaužtum.“
Ir kaip sakoma Biblijoje, „Puikybė apima prieš žūtį.“
Nori pakalbėti apie puikybę?
Tas vyras šalia vonios laiko nulipdytą savo galvą.
- Pala, buvai jo vonioje? - Taip.
- Mes keliskart permiegojom. - Tikrai?
Paskutinis kartas buvo labai gėdingas.
Jis buvo toks susijaudinęs po Petės ir Farido vestuvių.
Po vestuvių?
- Tu juk nepyksti? - Ne.
Aišku, kad ne.
Nes žinai, tai buvo... su Džordžijumi tai tik seksas.
Nes, supranti, mes ne... Nes tu esi kunigas.
Aš labai gerai žinau, kad esu kunigas.
Ir nieko čia tokio. Aš tik nustebau.
Per daug pavargau visą dieną svajoti.
Pažįstu daugybę žmonių, kurie tikriausiai spėlioja,
kodėl jie išvis turėtų aukoti „Potencialų fondui“.
„Ei, turiu savų rūpesčių, žmogau.
Nori, kad duočiau pinigų
vaikui, kuris nori tapti meteorologu?“
Nepatikėsite.
Vieną dieną tas vaikas gali užaugti žmogumi, kuris neleis meteorui
įsirėžti į žemę ir sunaikinti visų žmonių.
O tada tie 10 000 dol., kuriuos paaukojote, nebus paleisti vėjais.
Galiausiai aš tik noriu, kad visi vaikai prasimuštų...
kaip aš.
Maniau, kad bus daugiau kalbama apie fondą, apie vaikus.
Ne, taip ir yra. Tik palauk.
Palauk, kol gausime visus vokus su aukomis.
Jie bus pilnutėliai, aš žinau.
Taip, aš nežinau.
Kur Dastis? Kiek trunka parvežti ledo?
Dabar tikriausiai laužau milijoną mokyklos taisyklių,
bet čia tikrai geras mėšlas.
Nežinau, ar vis dar vadinat jį „geru mėšlu“, ar taip dar sakoma.
Bet koks skirtumas.
Džeikobai, jei šitas lipnus žalias skankas padeda tau įveikti panikos atakas,
tada sakau - skrisk, kvailas žąsine.
Nerimas mane vis dar kamuoja.
Tai tik padeda iš dalies jį nuslopinti, suprantat?
Dėl ko tu nerimauji?
Galim pasikalbėt iš širdies, jei nori.
Nežinau.
Lyg ir susitikinėjau su mergina.
Bum šakalak!
Taip. Tai buvo lyg ir paslaptis,
bet nusprendėm baigti, nes viskas tapo labai sudėtinga.
Viskas sumautai sudėtinga, ar ne?
Visas pasaulis sudėtingas.
Bet jei randi žmogų, su kuriuo nori būti, tai gera pradžia.
Atrodo, kad pastarosiomis dienomis Kesė nebenori, kad būčiau šalia.
Lyg būtų mane išaugusi ar ką.
Esu tikras, kad taip nėra.
Atrodo, lyg ji turėtų daugybę naujų slaptų skyrelių,
kuriuos tik pradėjo atidarinėti,
o aš neturiu jokių slaptų skyrelių, Džeikobai.
Gal turiu.
Ir gal tik bijau juos atverti,
nes atidarinėjant kažkas gali sulūžti.
Bet jei jų neatidarysiu, galbūt neteksiu Kesės.
Ji man padovanojo tereminą per gimtadienį.
Tokį žiauriai keistą muzikos instrumentą.
Tarsi būtų bandžiusi man kažką pasakyti.
- Ar paklausėt, kodėl jį jums padovanojo? - Taip.
Ji pamanė, kad man būtų į naudą išmėginti ką nors naujo.
Tada gal ji pamanė, kad jums būtų į naudą išmėginti ką nors naujo.
Juo sunku išmokti groti ar ką?
Nežinau. Beveik nemėginau.
Atrodo, kad santuoka - ne juokas, žmogau,
ypač, jei ji visą laiką verčia tave kažką daryti.
Taip. Žinai ką? Tai pirmas dalykas,
kurį prisiminiau, ko ji manęs prašė,
ir netgi ne dėl jos.
Tai buvo dovana man,
kartu su kitomis 39 dovanomis, kurios, jos manymu, man turėjo patikti.
Ir aš jo beveik neišmėginau.
- Gerai, mama, neišsigąsk... - Taip?
- ...bet iš esmės niekas neaukoja. - Matau, Trina.
Kas negerai su tais žmonėmis?
Manau, daugelis jų taupo pinigus savo potencialo įgyvendinimui,
ir gal jie manė, kad bilietas ir yra auka.
Dėl visko kalta aš.
Ką aš sau galvojau?
Taip greitai viską suorganizavau?
- Tai tiesiog... - Kas?
Žinai, gali nustoti šypsotis.
Nesupratau? Aš tik stengiuosi gerai praleisti laiką.
Elgiesi, lyg būtum tobula, lyg niekad nebūtum susimovusi.
Aš ničnieko nesakau, Kese.
Buvai garsi atsarginė šokėja,
kurios didžiausias pasiekimas gyvenime - trečiųjų sūpynių vaidmuo.
sumautame Brodvėjaus miuzikle, todėl gali atsiknisti.
Kas nutiko?
Užpildysime tą drugelį?
Net nepanašu. Tai tiesiog katastrofa.
Ką? Bet, Kese... O kaip šis vakaras...
Viskas baigta, Džordžijau.
Ne. Apsidairyk. Niekas... Pažiūrėk...
Alio? Kas nutiko...
Kas nutiko, žmonės?
Regis, nepasiekėme šio vakaro tikslo.
Bet aš tikiu Kese ir tikiu šiuo reikalu,
todėl paaukosiu 500 dolerių iš asmeninių lėšų
- „Potencialų fondui“. - Puiku.
O kas prisijungs prie mano aukos?
Kas prisijungs?
- Nagi. - Paaukosiu 100 dol.
Gerai, Bo!
Už tuos pasirašytus „Rangers“ marškinėlius.
Gerai, jie neparduodami.
Nagi, žmogau. Rėmai verti dvigubai daugiau.
Šimtą penkiasdešimt.
Parduota plikiui.
Vieninteliai rungtynėse dėvėti marškinėliai parduoti už 150 dol.
Penkiasdešimt žalių už visas tavo nuotraukas.
Gerai. Visų negali pasiimti, bet ką nors sugalvosim.
Taip.
Du šimtai žalių už vyno šaldytuvą tavo virtuvėje.
Mano virtuvėje namie? Ne, mažiausiai 300 dol.
- Parduota už 200. - Ką?
Gerai. Taip.
Taip, labai gerai sekasi.
Ką dar jūs norit... Turiu čia tiek daug su krepšiniu susijusio mėšlo.
Kas dar? Kas dar ką pasiūlys?
Galėtum nupirkti štai tą kėdę. Aš ant jos sėdėjau.
Berneli! Taip. Labai ačiū, kad atėjote.
Geras pasirinkimas, Izi.
Tai ne pasirinkimas, Volteri.
Kaip merė, esu įpareigota prisidėti
prie tos nesąmonės, kuriai šįvakar rinkome pinigus.
Pažiūrėk į Kesę. Ji gimusi vadovauti.
Gal ji paseks tavo pėdomis ir taps mere.
Tik per mano lavoną, blemba. Paseks mano pėdomis?
Aš vis dar einu. Labai ačiū.
Labos nakties.
Kas nutiko, Grizi? Gal sudominčiau paskutiniu pasiplaukiojimu?
Ne, ačiū, mieloji. Kodėl tu gondolininkė?
Tiesiog vykdau savo potencialą.
- Maniau, ištraukei „Puodžių“. - Ištraukiau.
Tik norėjau išdurti Džordžijų, buvo net per lengva.
- Tu ją padarei? - Taip.
Džeikobas turėjo tuščių kortelių, panaudojau mamos plastiko pjaustyklę.
Manau, ji pamiršo, kad aš „Puodžius“.
Taip, dabar jos šlovės akimirka, ar ne?
Na ir gerai, jei ji nori puoštis,
vaidinti princesę ir trintis su vietiniais senberniais šį vakarą.
Vis dar negaliu patikėti, kad pardavei visus savo daiktus.
Jei ne tu, nebūtume pasiekę savo tikslo.
Salud.
Tai istorinis vakaras.
Ir ne tik todėl, kad pirmą kartą „Pas Džordžijų“ istorijoje
turėjome gondolininkę.
Visada sakiau, kad čia to nebus, kol tokių neatsiras Venecijoje.
Manau, kad Venecijoje jų atsirado jau senokai.
- Nežinau. Nesu ten buvęs. - Aš irgi.
Bet norėčiau nuvykti.
Kai mokiausi Italijoje, garbės žodis, būčiau galėjus likti.
Kodėl nelikai?
Turbūt todėl, kad jaučiau, jog turiu grįžti pas Dastį, supranti?
Jo mama sirgo, mes norėjome susituokti,
kad ji galėtų sudalyvauti, jei kartais, žinai, neišgyventų.
Bet ji išgyveno, o tai puiku.
O po to susilaukėme Trinos. O tada...
Esi mačiusi filmą „Atsargiai! Durys užsidaro“
su Gvinete Peltrou?
Ne. Bet suprantu.
Kartais spėlioju, kas būtų nutikę,
jei būčiau įėjęs pro kitas duris ir netapęs ledo ritulio žaidėju.
Nesu tau to sakęs, bet...
kai nepagydomai pažeidžiau gerosios rankos nervą...
- Džordžijau, tu man sakei. - Ne.
Nesakiau tau to,
kad taip stengiausi sporto salėje tą vakarą,
nes išgirdau, kad jūs su Dasčiu tuokiatės.
Nežinau. Turbūt norėjau atsikratyti skausmo,
bet buvo tik blogiau.
Kai ištraukiau kortelę su užrašu „superžvaigždė“...
Apsimečiau: „Taip, žinot, tai aš, aš toks.“
Bet iš tiesų aš jau seniai nesu superžvaigždė.
Pasiekiau viršūnę, žmogau.
Visko atsisakiau.
Atsisakiau vaikystės, nes maniau, kad turiu tapti profu, ir aš...
Po to viskas dingo.
Staiga ėmė ir dingo.
Bet aš visko atsižadėčiau,
visai kaip pirštinės, marškinėlių ir kamuolių,
pasirašytų kamuolių...
Visko atsisakyčiau dėl vienos galimybės būti su tavimi, Kese.
Pasirengusi važiuoti namo?
Taip.
Ateinu, širdele.
- Palauk. Padėsiu tau išlipt. - Ne, Džordžijau.
Grazie.
Kaip sekėsi?
Tu taip ir negrįžai.
Nuvažiavai ledo ir tiesiog mane palikai.
Atsiprašau.
Viskas gerai. Aš net nepykstu.
Man tik... Man tikrai tavęs ten reikėjo.
Kese. Žinau, kad neužbaigėm pokalbio...
- Džordžijau, gali jau nustoti. - ...bet tik norėjau pasakyt...
- Gerai, bet, Kese, turi žinoti, kad... - Džordžijau. Tiesiog baik.
Gana.
MORFO
PAGAL M. O. VOLŠO KNYGĄ
Išvertė Sandra Siaurodinė