Вітаємо «У Джорджіо», де всі - mi familia!
Справді.
Мій ресторан, або restaurante en Italia, дуже сімейний.
Колися і я заведу сім'ю.
Спостерігаючи за щасливою директоркою Пет,
я замислився про майбутнє.
Гано-Банано, ти думаєш про майбутнє?
Стараюся не думати.
Так. І подарунок нічогенький.
Мушу визнати,
що я люблю такі несподівані нічні сеанси кохання.
То хто ми тепер?
Хлопець і дівчина, чи ми ДЗВ - друзі з вигодою, чи...
- Я вже піду. - Ага, по-любому.
Я те саме хотів сказати.
Мама мія.
КВИТОК ДОЛІ
Вчорашній вечір - просто сором.
Столи без хлібних мисок,
завеликі порції вина, які дорого мені обійшлися.
А креветки скампі, Карле, були такі свіжі,
як мої компресійні легінси «ПроПротект» після забігу на десять км.
Бо ви замовляєте прострочені морожені креветки.
Відмовки!
Знаєте, хто не придумує відмовок? Легенди.
У цьому ресторані повно фотографій
і пам'ятних речей легендарних спортсменів,
яких поєднує одне.
Найголовніше правило «У Джорджіо».
Хто пам'ятає, що це за правило?
- Не дрочити в суп мінестроне? - Характер!
Який вам точно знадобиться на завтрашньому урочистому вечорі.
Цю подію нам довірила Касс Габбард -
жінка надзвичайно важлива,
надзвичайно розумна і надзвичайно чуттєва.
Як ми вже говорили, ви всі будете в футболках
«Запитайте про мій потенціал».
А щоб я не ганьбився через чийсь
надзвичайно безславний потенціал,
покажіть мені свої картки МОРФО.
Фашист.
Дуже смішно, Реймонд! Я не фашист.
А тепер шикуйтеся, щоб я перевірив ваші картки.
Добре.
«Адвокат». Добре.
«Агент з нерухомості». Нудно, але нехай.
«Картограф». Пізнувато, але годиться.
«Жуйка». У тебе «жуйка»? Що це значить?
Не уявляю.
Ясно. Для мене це велике no bueno.
Сьогодні в залі не працюєш.
«Гондольєрка»? Ну ти й розлютила мене, Тріно!
У тебе «Гондольєрка», а ти мені не сказала?
Ти сьогодні на каналі. І ти на це заслужила.
Кассандра Габбард, ти ба яка!
- Шикарна. Правда, вона шикарна? - Так.
А тобі в такому буде комфортно?
Комфорт тут ні до чого.
Ідеться про підтримку людського потенціалу.
Починаючи з Еллен, яка створила цю красу. Просто...
Неперевершено. Але, щоб доїхати до Джорджіо,
доведеться прив'язати тебе до даху авто.
Стоп, ти підеш у цьому?
- У цьому?
- Так. - Весь у бордовому?
Гарно, правда?
Хочу випити стільки вина, щоб відбити ціну квитка,
а через це я точно щось на себе проллю.
Тому захотів одягти те,
- на чому не буде видно плям. - Дасті...
- Я все поясню, Касс. - Дякую.
Сьогодні ми не «відбиваємо ціну квитка».
Ми збираємо гроші на важливу справу.
І надіємося, що люди пожертвують значно більше,
ніж сто доларів за квиток.
Справді? Я думала, що моя пожертва - ця сукня.
Смішний жарт, Еллен.
До речі, нагадай, куди підуть гроші?
У Потенціальний фонд.
Алло? Мікрофон не працює чи що?
Власне, це й заплутує.
Чому потенціальний фонд? Чому не реальний?
Це реальний фонд.
Ми назвали його «Потенціальний фонд»,
бо ми фінансуємо потенціали.
Хіба не ясно?
- Усе ясно. - Не знаю.
Послухай. Це дуже для мене важливо.
Знаю, ти не любиш автомат МОРФО,
- але спробуй мене підтримати. - Авжеж.
- Так? - Аякже.
Хіба що ти хочеш набивати грушу
і заливатися віскі в гаражі Бо.
Ні, я... Я підтримаю тебе на всі сто.
На всі сто. Мені подобається.
Щонайменше.
Твоя правда. Треба переодягтись.
Треба... Що в мене є з попрасованого?
Неважливо. Чудовий буде вечір.
У ДЖОРДЖІО
Привіт.
Ого. Бада-бум, бада-бінґ!
Яка красива bella donna в синьому.
Перестань. Дякую.
Вибач, Дасті, що зайняв твою роль і відчинив двері для нашої принцеси.
Бо щось ти заціпенів.
Може, ти не помітив, але я був за кермом.
Помітив, але паркуватися тут не можна, брате.
Сьогодні машини паркує наш працівник.
Гей. Запаркуй машину мого друга у VIP-зоні
на краю стоянки. Дякую.
На краю стоянки? Тут же повно місця.
- Даст, іди сюди. - Так.
- Швиденько. - Секунду.
- Слухай, якщо хочеш помогти... - Ура!
- Не дуже. - Треба з'їздити по лід.
Я з'їздив би, але ти щойно відіслав мою машину.
Дасті, прошу. Працюймо разом.
Треба зробити все можливе,
щоб вечір Касс завершився успіхом.
Що скажеш? Будеш моїм Льодовиком?
«Лідсно».
Я хотів поєднати «лід» і «звісно»,
- але вийшло не дуже. - Жуйко!
З'їздь з Ді по лід.
Поїдьте на фургоні Жуйки. Він там.
На пустій стоянці.
- Жуйко, це урочиста подія. - Вибачте.
Поясни, Зандере, чому він зве тебе «Жуйкою»?
- Це мій потенціал МОРФО. - Серйозно?
Мабуть, глюк у системі.
Тебе точно чекає щось краще, ніж «Жуйка».
Мені 23 роки, і я працюю «У Джорджіо».
Не знаю, що значить «Жуйка», але, мабуть, щось таке.
До речі, я Зендер.
Я в курсі.
Я викладав у тебе європейську історію. І щойно назвав тебе Зендером.
Круто. Не думав, що ви мене пам'ятаєте.
Авжеж пам'ятаю.
Ти завжди казав, що я найкращий учитель.
Я казав «улюблений».
- Це значить «найкращий». Правда? - Так.
Я мало вивчив, але ви не напружувались.
Ми дивилися багато фільмів, а всі контрольні були тестові.
Знаєш що? Головне - це не підхід, а результат.
Глянь на себе.
Працюєш у Джорджіо. Заощаджуєш. Ти на пів ставки?
Так. Моя основна робота - музика.
Кльово. Ти хороший музикант?
Це ви скажіть.
Так, це все я.
- Це жива людина? - Так!
Джорджіо. Яка краса.
Оце перетворення.
Я ніби на якійсь красивій «п'яцца».
Скажи? Як у моїй Італії.
Заради тебе я закрив зал ігрових автоматів.
Ні. Це...
Справжня жива скрипка!
Привіт, солодка.
Коли я жила в Італії,
мені завжди здавалося, що скрипка...
Звучить на кожній площі. Я пам'ятаю.
Ходімо далі, Касс. А тепер pièce de résistance.
Ти казала, що в Італії щодня їла джелато.
Як я пам'ятаю... твоє улюблене - це страчатела.
Так.
Джорджіо!
Ти уважно мене слухав.
А як інакше, Касс? Хіба можна інакше?
Це сімейний рецепт чи...
Ні. В дитинстві в нас такого не було.
Моя сім'я пуерто-риканська, але вітчим, Рокко Джорджіо,
дуже його любив.
То ти взяв ім'я вітчима?
Тільки прізвище. Рідного тата я не знав, тому...
Як і я.
Ти не знала мого рідного тата?
- Ні, я не знала свого тата. - Твого тата!
Точно, логічно.
Я просто... Вибач, затупив. Це лажа, скажи?
Просто...
Хто кидає рідну дитину?
Тому я такий вдячний вітчимові,
який мене виховав.
Може, тому їх звуть «названими батьками»?
Бо вони гідні називатися батьками.
Рокко дуже пишався, коли я відбивав шайбу або...
з'їдав велику миску пасти з квасолею.
Він був...
Це...
Щось таке. Досить уже цієї емоційної балаканини.
Ось і перші гості.
Зробимо, щоб цей вечір запам'ятався?
Так?
- Гей. - М-ре Габбард.
- І Зендер. - Привіт.
Ми приїхали по лід.
Тріна весь викупила.
Мабуть, для урочистого вечора у Джорджіо.
Ні, це неможливо,
бо Джорджіо щойно попросив нас привезти льоду.
Це схоже на божевільну теорію змови,
але що як нас відіслали, щоб Джорджіо вільно загравав з вашою дружиною?
Ні!
Джорджіо може загравати з Касс скільки завгодно.
Касс не відповість на його загравання.
У неї ж удома є власний «Учитель/Свистун».
Мабуть.
Але вони личать одне одному.
І він завжди був нею одержимий. І їй це подобається.
А я нещодавно виявив,
що я не дуже хороший учитель. Тому...
Маю питання, хлопці.
У вас буває відчуття,
ніби на груди тисне щось важке?
Це тривога, містере Габбард. У мене таке часто.
Треба йти до лікаря?
Не рекомендую. Особисто я просто курю багато трави.
Подзвонити моєму дилеру?
Добре. Дзвоню дилеру.
Привіт, це твій дилер.
Дякую, що прийшли.
Дякую, що прийшли підтримати Потенціальний фонд.
Вітаю, містере Джонсон.
Отче Ройбен, дякую.
Усі такі ошатні й стильні.
Добрий вечір!
Касс. Добре, що я тебе знайшла.
Знаю, що ти десь тут пурхаєш.
Просто хотіла сказати, що декому
не зовсім зрозуміла
мета цього заходу, і я не знала, що їм казати.
Інформація ж усюди.
Ми збираємо десять тисяч доларів у Потенціальний фонд,
щоб допомогти підлітку з Дірфілда реалізувати потенціал МОРФО.
Авжеж. Тепер бачу метелика.
Чекаємо, поки він наповниться. Можна запитання?
Бо всі цікавляться.
Хто цей підліток?
Ми ще не обрали дитину...
бо спершу треба зібрати гроші.
А щасливця обереш ти?
Хто обере краще, ніж Касс?
Дивіться, яскрава дівчина
з великим потенціалом.
Це я - яскрава дівчина.
Касс, не обирай власну дочку.
Ти знаєш, як я все життя уникала непотизму.
Знаю, і не оберу Тріну.
Але, може, її подругу, Саванну.
Саванна отримала «француженку».
Хіба ж не чудово, якщо місто поможе Саванні
поїхати у Францію?
Я не хочу у Францію.
Знайдемо когось іншого.
Бо це вечір молоді Дірфілда.
Ми хочемо помогти дітям стати тими, ким вони хочуть,
потрапити туди, куди вони хочуть,
не переживаючи за гроші.
Хіба що вони захочуть покататися на гондолі
за двадцять доларів.
Не переживайте, ніхто не хоче...
О, чудово. Просто чудово.
Ого, скільки крові Христової.
- Привіт. - Тобто вина.
Вибачте, це поганий церковний жарт, який любили в семінарії.
- Справді? - Ні.
Ні.
Давно не бачила вас у барі.
Знайшли інше місце, де вам щедро наливають?
Ні, я тримав дистанцію.
На весіллі я трохи втратив контроль.
Треба відпочити від алкоголю.
Розумію. Здорове рішення.
Лише скажу, що мені подобалося з вами пити,
тому якщо схочете заскочити на щось безалкогольне...
Дякую за запрошення.
Scusi, що перериваю.
З великою радістю представляю
жінку, яка стоїть за Потенціальним фондом -
Кассандру Габбард!
- Дякую, Джорджіо. - Прошу.
«МОРФО».
Слово, яке багато хто з присутніх почув зовсім недавно.
Але без нього сьогодні не було б.
Не було б музики Дейрдре Сіфорд
і чудових свічок Кела Єнґа,
прикрас байкера Баррі, страв Карла...
І сексуальної сукні від Еллен! Ой-ой!
Серйозно: усе, що ви бачите сьогодні, -
результат праці людей, які реалізовують свій потенціал.
А як же наступне покоління?
О так, бачу. Стук!
Стук.
Так. Якось мені сказали, що мені нічого в житті не світить.
Що ж, маю для них новину. Їхня ставка не зіграла.
О боже.
Автомат МОРФО вважає суперзіркою мене,
але справжні суперзірки - це мої працівники.
Учора чудово попрацювали, як завжди.
- Особливо шеф-кухар Карл. - Дякую, синку.
Шеф Карл, яка коронна страва чекає нас сьогодні?
Мабуть, біфштекс.
Це ж тато Дасті.
Він такий накачаний.
Я лишив модельному агентству чудовий відгук.
І я ними пишаюсь.
Як кажуть в Італії: «Ogni muro è una porta».
«Кожна стіна - це двері».
А як каже сам Джорджіо: «Двері потрібно виламувати».
Як кажуть у Біблії: «Перед загибеллю гордість буває».
Розказати вам про гордість?
У нього біля ванни - власне погруддя.
- Ви були в його ванній? - Так.
- Ми кілька разів переспали. - Серйозно?
Останній раз був дуже дивний.
Він геть розкис після весілля Пет і Фаріда.
Після весілля?
- Ви ж не сердитесь? - Ні.
Аж ніяк.
Бо це був просто... секс із Джорджіо.
Бо ми не можемо... Бо ви священник.
Я в курсі, що священник,
Я... Нічого страшного. Просто я здивувався.
Я стомився постійно мріяти.
Багато хто міркує,
чи варто йому жертвувати гроші в Потенціальний фонд.
«У мене своїх бід удосталь.
Чому я мушу давати гроші
малому, який мріє стати метеорологом?»
Скажу так.
Колись цей малий виросте і зупинить метеор,
який може влетіти в Землю і знищити людство.
І десять тисяч доларів вашої пожертви вже не видаються такою великою сумою.
Врешті, я просто хочу, щоб усі діти досягли успіху...
як я.
Я думала, що відео буде про фонд, про дітей.
Так і є. Дай їм час.
Побачиш, скільки буде пожертв.
Скринька по швах тріщатиме, гарантую.
Не знаю.
Де Дасті? Скільки можна шукати лід?
Я, мабуть, порушую мільйон шкільних правил,
але це ніштякове куриво.
Не знаю, чи ще кажуть «ніштякове куриво» і чи взагалі казали.
Нехай.
Джейкобе, якщо це липке зелене лайно помагає з панікою,
злітай вище, старий гусак.
Тривога ніде не ділася.
Проте це частково її блокує.
Через що ти тривожишся?
Якщо хочеш, я готовий до відвертої розмови.
Не знаю.
Я зустрічався з дівчиною.
От тобі й ба-бах!
Так. Це була таємниця,
але ми вирішили порвати, бо все було дуже складно.
Усе завжди складно.
Весь світ складний.
Але якщо знаходиш того, з ким тобі добре - це вже початок.
Останнім часом Касс ніби не хоче мене бачити.
Наче вона мене переросла.
Це не так.
У ній відкрилися нові таємні сторони,
які вона хоче дослідити,
а в мене нема таємних сторін, Джейкобе.
А може, і є.
Я просто боюся їх розкрити,
бо точно щось понищу в процесі.
Але якщо не розкрию, то можу втратити Касс.
Вона купила мені термен на день народження.
Збіса дивний музичний інструмент.
Наче хотіла мені цим щось сказати.
- Ви питали, чому вона його подарувала? - Так.
Вона думала, що мені корисно спробувати щось нове.
Може, вона думала, що вам корисно пробувати нове.
На ньому важко грати?
Не знаю. Я навіть не пробував.
Шлюб - це складно,
якщо вона постійно вас до чогось силує.
Знаєш що? Вона вперше
мене про щось попросила,
і навіть не для себе.
Це був подарунок для мене,
як і 39 інших подарунків, які, на її думку, мали мені сподобатись.
А я навіть не спробував.
- Мамо, не засмучуйся... - Так?
- ...але ніхто не лишає пожертв. - Я бачу, Тріно.
Та що з ними не так?
Багато хто заощаджує гроші на власний потенціал,
а решта подумали, що квиток - це і є пожертва.
Це я у всьому винна.
Про що я думала?
Так швидко все організувати?
- Це просто... - Що?
Досить уже шкіритись.
Даруй? Я просто насолоджуюся зібранням.
Поводишся, ніби ти ідеальна, ніби ніколи не зазнавала невдач.
Я нічого не кажу, Касс.
Ти була відомою другорядною танцівницею,
чиє найбільше досягнення - роль «Дівчини номер три»
у гівняному мюзиклі, тому пішла ти.
Що тут у вас?
Заповнимо метелика?
Навряд. Це катастрофа.
Що? Але, Кассі... Сьогодні ж...
Це провал, Джорджіо.
Ні. Роззирнись. Ніхто... Глянь на...
Гей, що це...
Що таке, народ?
Поки що ми не зібрали необхідну суму.
Але я вірю в Касс і вірю в цю справу.
Тому особисто пожертвую п'ятсот доларів з власних грошей
- у Потенціальний фонд. - Клас.
Хто приєднається?
Не зволікайте. Хто зі мною?
- Давайте. - Я дам сто доларів.
Добре, Бо!
За підписане джерсі «Рейнджерів».
Це не для продажу.
Старий, сама рамка удвоє дорожча.
Сто п'ятдесят.
Продано лисому.
Унікальне ігрове джерсі за 150 доларів.
П'ятдесят доларів за всі фото з тобою.
Добре. Усі забрати не вийде, але щось придумаємо.
Ура.
Двісті баксів за холодильник для вина з кухні.
З кухні в мене вдома? Триста, не менше.
- Продано за двісті. - Що?
Добре. Так.
Ми прогресуємо.
Що ще хочете... Маю багато бейсбольного лайна.
Хто ще? Знайшли щось для себе?
Можете купити той стілець. Я на ньому сидів.
Дякую, що прийшли.
Хороший вибір, Іззі.
Це не мій вибір, Волтере.
Як мер я зобов'язана підтримувати
навіть найтупіші збори коштів.
Гляньте на Касс. Природжена лідерка.
Може, піде по ваших стопах і стане мером.
Через мій труп. «По моїх стопах»?
Мої стопи при мені. Дуже дякую.
Добраніч.
Що таке, Ґріззі? Покатати тебе на гондолі?
Ні. Дякую, сонце. Відколи це ти гондольєрка?
Реалізую свій потенціал.
- Ти ж була «гончарем»? - Була.
Я хотіла покепкувати з Джорджіо, і це було легко.
- Ти сама зробила? - Так.
У Джейкоба були пусті картки, а в мами - різак для вінілу.
Вона забула, що я «гончар».
Вона насолоджується хвилинкою слави.
Її справа, якщо вона хоче вирядитись,
гратися в принцесу й цілий вечір загравати з тутешніми холостяками.
Не віриться, що ти продав стільки своїх речей.
Без тебе ми б повну суму не зібрали.
Salud.
Історичний вечір.
Не тільки тому, що в нас була перша гондольєрка
в історії «У Джорджіо».
Я казав, що спершу гондольєрки мусять з'явитись у Венеції.
У Венеції вони є віддавна.
- Не знаю. Не бував там. - Як і я.
Але завжди про це мріяла.
Я провела в Італії семестр, але клянуся, хотіла лишитися назавжди.
Чому не лишилась?
Бо мусила вертатися до Дасті.
Його мама захворіла, і ми хотіли одружитися,
щоб вона потрапила на весілля, якщо хвороба переможе.
І вона була на весіллі.
Тоді народилася Тріна. А тоді...
Ти бачила фільм «Обережно, двері зачиняються»
з Ґвінет Пелтроу?
Ні. Але розумію про що ти.
Інколи я думаю, що сталося б,
якби я зайшов в інші двері й не став хокеїстом.
Я ніколи тобі не казав, але...
коли я невиліковно пошкодив нерв на ведучій руці...
- Джорджіо, ти розповідав. - Ні, ні.
Я ніколи не розповідав,
що того вечора так агресивно займався в спортзалі,
бо дізнався, що ви з Дасті одружуєтесь.
Не знаю. Я завжди хотів позбутися того болю,
але він тільки посилювався.
Коли я отримав картку «суперзірка»...
я поводився, ніби «Так, це я, я саме такий».
Але, чесно кажучи, я давно не почуваюся суперзіркою.
Пік моєї слави минув.
Я всім пожертвував.
Пожертвував дитинством, щоб стати професіоналом...
А тоді все пропало.
Усе раптово закінчилось.
Але я б усе віддав,
як віддав рукавицю, джерсі й м'ячі,
мої підписані м'ячі...
Я б усе віддав за шанс бути з тобою, Касс.
Гей.
Ідемо додому?
Так.
Уже йду, золотко.
- Зачекай. Я поможу зійти на берег. - Ні, Джорджіо.
Grazie.
Гей. Як усе пройшло?
Ти не вернувся.
Ти пішов по лід і просто мене покинув.
Пробач.
Нічого. Я навіть не серджусь.
Просто... ти був мені там потрібен.
Касс, ми не встигли завершити розмову...
- Джорджіо, перестань. - Просто хотів сказати...
- Касс, зрозумій... - Джорджіо, перестань.
Досить.
ЗА КНИЖКОЮ М. О. ВОЛША
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська