МОРФО РОЗКРИЙТЕ ВАШ ЖИТТЄВИЙ ПОТЕНЦІАЛ
Я не дам його розбити.
А хіба я хочу його розбити?
Ти не знаєш, що я думаю і що я збиралася зробити.
А я хочу спитати: що ти робиш у магазині
- посеред ночі? - Усе. Я працював.
Але не хотів іти додому, тому лишився тут.
Вирішив скористатися автоматом,
але помилився з номером соцстрахування,
проте знову отримав ту саму картку.
Я знову ввів неправильні цифри, інші цифри,
і не дав своїх відбитків. Приклав руку, тоді лікоть, а потім плече.
Хоч би що я робив, завжди отримував ту саму картку.
Це значить, що машина не використовує ту інформацію.
Це значить, що це все якась, навіть не знаю, магія чи що...
Ти що, накурений?
Авжеж. Авжеж накурений.
Але це не значить, що я брешу. Самі перевірте.
ВВЕДІТЬ НОМЕР СОЦСТРАХУВАННЯ
НАДАЙТЕ ВІДБИТКИ ПАЛЬЦІВ!
ВАШ ЖИТТЄВИЙ ПОТЕНЦІАЛ
Картка така сама, як раніше?
Ось хто я.
ПРИВИД
Я думав, що ви «Танцівниця». Ви привид?
Щось таке.
Останнім часом я практично невидима.
І всіх лякаєте.
Якщо хочете обмінятися, я б залюбки став невидимим.
- Для мене ти невидимий. - Дякую. Яка похвала.
Тобто, що я не розповім м-ру Джонсону, що ти тут був.
Дякую.
А я не розкажу, що ви хотіли розбити автомат -
особливо тепер, коли ми знаємо про відбитки й соцстрахування.
Забудь.
Люди, які в це вірять, віритимуть далі,
а ті, хто не вірили, скажуть, що це доказ шахрайства.
Якщо скажеш, що автомат працює не так, як усі вважають,
то прірва між усіма тільки поглибиться, а ти опинишся в її центрі.
А якщо містер Джонсон спитає про розбите скло?
Скажу, що це привид.
Серйозно: якщо комусь розкажеш, я тебе відлупцюю.
КВИТОК ДОЛІ
Добрий день.
Надіюся, що нічого не перебиваю.
Я відірвалася від постійного «швендяння»,
щоб прийти й послати тебе до біса.
Так. Ти розказувала Тріні,
що я тулюся до холостяків і граюся в принцесу,
ніби вчорашній вечір і все, над чим я так важко працювала,
я робила для себе. Ніби я вимагала уваги.
КОРОЛІВСЬКИЙ ВЕЧІР
Так.
Я про це не просила.
Я такого не хочу, бо я - не ти. Тому говори, що забажаєш,
але я не дозволю тобі брехати про мене дочці,
як ти брехала мені про Марту.
Ти справді думала, що ми з нею ніколи не заговоримо?
Ти казала, що Марта не хотіла дітей.
Ти казала, що Марта не хотіла мене.
Через тебе я весь цей час почувалася у всьому винною.
Ти вже обідала?
Вибач, що? Що?
- Не змінюй теми. - Не змінюю.
Хочу зводити тебе на обід і поговорити.
Нормально.
Так. Зводи мене на обід.
ДІРФІЛД - ОЛЕНЯЧЕ ПОЛЕ, БЕЗ ПОЛЯ Й ОЛЕНІВ
Ти в курсі, що це моя робота?
Хай мені запхнуть оленячий ріг у дупу,
але я більше не виставлятиму сірникових оленів.
- Тату. - О ні, Тріно.
Я геть по-новому реалізую свій потенціал свистуна.
- Здається, у мами роман. - Що?
Вчора я застала маму з Джорджіо на гондолі,
вони трималися за руки й підозріло поводились.
Це...
Тріно, Джорджіо брав мамину руку
і при мені її цілував.
- Нічого нового. - Для тебе це нормально?
Ненормально. Звісно, це ненормально.
То що ти робитимеш?
- Ну... - Я розбила вивіску того виродка,
і він нічого мені не зробив.
Ну, може, я...
може, я розіб'ю щось більше, ніж вивіску.
- Так. - Так?
- Так! - Може, я розіб'ю йому лице.
- Так! - Або краще ще одну вивіску.
Хай там як, я більше його гівна не ковтатиму.
- Ні. - Він думає, що я це ковтну?
Але поки що ти сидиш тут
- і граєш на тереміні. - Уже ні...
- Уже ні! - Я цього не ковтну.
Тато гівна не ковтатиме!
- Може, вимкнеш? - Це складно!
Він не працює, якщо забрати з плоскої поверхні.
ДІМ СУПЕРЗІРКИ
Виходь, Джорджіо! Маю до тебе справу.
Я заходжу!
Джорджіо, виходь!
Добре. Гей!
Готовий до розплати, слизький гад?
Джорджіо, де ти?
Вітаємо «У Джорджіо».
Джорджіо.
Ді?
Я не хотів, щоб ти мене таким побачив, Ді.
Я не хотів, щоб ти дивився на мене без непідробного захоплення.
Непідроб...
- Ти підробка, гівнюк. - Це правда.
Я залицявся до твоєї жінки, Ді.
Але вона мені відмовила, і я її розумію. Справді.
Нащо платити за шматок пепероні Джорджіо,
якщо вдома в тебе найсмачніший пиріжок?
Радше наваристе ірландське рагу, але так.
Усе гаразд. Я просто завжди буду самотній...
і мені нормально...
Ні.
Ні, не кажи так.
Я такий idiota і ніколи не знайду кохання.
Навіть idiotas заслуговують любові.
Ні. Я просто велика, лиса, дурна дитина.
Джорджіо, у тобі багато привабливих рис.
- Назви п'ять. - П'ять? От чорт.
Так, п'ять.
У тебе красивий великий будинок.
Так, але це не моя риса. Назви конкретно мої риси.
У тебе пишне волосся на грудях.
- Дякую. - Маєш чудовий смак на жінок.
Само собою.
А ще в тебе красивий череп.
Це не абищо.
Ще дві.
Зараза, ще дві. Ого.
- Це так багато. - Бачиш?
Бачиш, Ді? Важко знайти навіть п'ять рис.
Мені нічим пишатися, Ді. Я фальшивка.
Я продав усі свої речі, усі круті спортивні штуки,
навіть воротарську маску «Рейнджерс». І нащо?
Нащо? Щоб вразити неймовірну жінку?
Ти хоч уявляєш, як мені на душі?
Робиш для людини все,
а вона не любить тебе так, як ти хочеш?
Джорджіо, з цим я тобі не поможу...
...але можу помогти вернути маску.
Maro. Ді, ти чудовий друг.
Та пусте.
Надінемо перуку. Це точно тебе підбадьорить.
Так.
Нахили голову.
- І надівай. - Так краще.
Красунчик.
У ДЖОРДЖІО
Пам'ятаєш, як ми прийшли сюди вперше?
На жаль, ні.
Тобі було десять чи одинадцять.
Тут були одні офіси, а тут - «Шанхай-Гауз».
Тут був ставок з коропами - на місці каналу.
- Пам'ятаєш? Після торнадо. - Я не пам'ятаю торнадо.
Бо торнадо не було.
Усі запанікували, позабивали вікна,
вичистили запаси «У Джонсона», а торнадо оминуло нас за 80 кілометрів.
Ти була така розчарована.
Стояла на газоні, витріщалася в небо
і чекала, коли нарешті станеться щось захопливе, а отримала мжичку.
Тому я повела тебе сюди на курячі кульки з глутаматом натрію.
Ти ж хотіла поговорити. До чого ця історія?
До того, що тобі тут було нудно.
Тобі завжди було нудно, і ти хотіла більшого.
Коли ми жили в Нью-Йорку, а я танцювала,
Марта не розуміла.
Вона хотіла спокійного життя.
Вона хотіла переїхати сюди й жити ближче до сім'ї.
А я не хотіла її втратити, і ми переїхали.
Я покинула кар'єру, бо так чинять,
коли люблять людину.
Закопуєш щось своє, щоб її ощасливити.
Але мені було до біса нудно, Касс.
Тому я балотувалася в мери, і Марті це не сподобалось.
Я її не виню, але мені це було потрібно.
Мені потрібне було щось своє.
Ясно.
Але ти мені брехала. Так.
Ти сказала, що ви з Мартою розійшлися, бо вона не хотіла дітей.
Вона не хотіла дітей,
бо, як ти могла помітити, у неї немає дітей.
А я хотіла.
Я хотіла тебе, а тому й народила в сімнадцять років.
Без допомоги твого тата
чи батьків, які вигнали мене з дому
і змусили саму тебе ростити,
що я радо й зробила, бо з мене чудесна мати.
Що ж за хрінь!
Не бачиш, що ми тут розмовляємо?
Якщо не вимкнеш ту штуку, я станцюю тобі на лиці.
Дуже гарно, мамо.
Я не чекала, що ти мене підтримаєш. Ти вважаєш мене ворогом. Нехай.
Я просто хотіла б, щоб ми не завжди конкурували.
Як і я.
Як на те пішло, я надеру тобі зад у тій грі.
Я здивований, що вони витратили стільки грошей на воротарську маску.
Могли б щось змінити на ділянці.
ДІМ МАТЕМАТИКА
Не мені судити, але серйозно. Обрамлення газону?
- Якщо вона знається на математиці... - Джорджіо, у тебе погана картка?
Глянь.
ДІМ ЄДИНОГО ВЦІЛІЛОГО
Ого, «Єдиний вцілілий». Що це за потенціал?
- Жахливий потенціал. - Що за...
Привіт, друже, це ти математик?
Ні, старий. Я Юрі, єдиний уцілілий.
Не знаю, де я вцілію, тому живу в садовому сараї,
щоб захистити рідних.
- Чудова думка. - Розумно.
- Хочете зайти на чай? - Яка приємна пропозиція, Юрі.
Я віддам вам маску безплатно, якщо вип'єте зі мною чаю.
Це маска Джорджіо,
- а в сараї місця тільки на двох. - Випиймо чаю, Ді.
- Качку в срачку. - Ходімо, Ді.
- Який маєш чай, Юрі? - Ромашковий.
Ромашковий. Крутяк.
- Люблю ромашковий. - Яке свято.
Так.
Ура!
- На тобі. - Ого.
І хто з нас професійна танцівниця?
Так. Це я професійна танцівниця.
- Так. - Так, мем.
- Не влаштовуй сцену. - Так.
- Та ну вас! - Усе добре?
Ґріззі вдає, що травмована.
Я не вдаю.
Це не через дурну гру. А ще з весілля Пет і Фаріда.
Чому ти нічого не сказала?
Нащо грати в гру...
Я не отримала потенціал танцівниці.
Скоро всі захочуть побачити мою картку.
Тепер людей цікавить лише це.
І коли зрозуміють, що я брехала...
більше за мене не проголосують.
Ти про що?
ВАШ ЖИТТЄВИЙ ПОТЕНЦІАЛ
ПРИВИД
У Джейкоба ще є пусті картки?
Щоб ти знала, це не є півдороги між
нашими будинками по вектору.
«По вектору?» Який ти дивакуватий.
Я роблю тобі послугу. Це ти мала прийти.
- Мені до тебе не можна. - Зручно.
На.
- Дякую. - Пусте.
На цьому транзакцію завершено,
тому мені вже пора.
Як і мені.
Або можемо й далі стояти в цьому випадковому місці.
Воно не випадкове. Воно напівдорозі між домами...
Аж ніяк.
Але я радий бути тут з тобою.
Бо знаєш, що не виходить?
Не бути з тобою.
Узагалі не виходить.
Краще від цього точно не стає.
Ти далі дуже мені подобаєшся.
- Так. - Так.
Так.
Найбільше я боюся втратити близьких.
В разі чого не хочу, щоб дружина була поряд.
Юрі, так жити не можна.
Твоя дружина множить дроби сама вдома.
Проблем не злічити.
Подумай логічно.
Якщо в будинок влетить метеорит, а ти єдиний уцілілий,
то ти в сараї виживеш, а дружина...
Її розквасить космічний камінь.
Цим я розумію, я цим - ні.
Щоразу, як виходжу надвір, мене нудить.
Старий, я розумію.
Я блював перед важливими матчами, коли грав за «Рейнджерс»
в отій масці.
Я дуже на себе тиснув, бо жив у страху.
Я вважав, що мушу стати зіркою хокею,
бо Бог наділив мене шаленим талантом.
Але скажу чесно, Юрі...
тепер я знаю, що слід було слухатися серця.
Полетіти в Італію, щоб Касс була зі мною, а не з Ді.
Але знай: ти був би моїм дружбою.
Що? Так. Треба...
Я не був з Касс в Італії. Я працював на лижному курорті.
Справді? Не знав, Ді.
Так, це було...
Ого, тоді ми з Касс востаннє були окремо.
Це було 20 років тому, Великий Ді.
Ти не був сам уже двадцять років?
Ну, я... Дещо я роблю сам.
Я сам ходжу в кіно.
Чому? Чому ти ходиш у кіно сам?
Мабуть, мені...
теж трохи страшно.
Страшно дізнатися, що було б зі мною без Касс.
Я так багато думаю про те, що вона від мене хоче,
але не знаю, що я сам від себе хочу.
Ми всі намагаємося контролювати те,
що контролювати неможливо.
Замість того щоб прийняти невідомість.
Так. Гляньте на нас: групка переляканих найкращих друзів,
сховавшись, п'є чай.
Що ми робимо?
Я вийду звідси й вернуся до життя.
- Так! - Пишаюся тобою.
Хочете зустрітися ввечері?
- Я б залюбки... - І я.
...але я ще раніше погодився піти на магічне шоу.
Звучить, як брехня.
Звучить. Але ні. Це реальна магія.
ТЕАТР
СЬОГОДНІ! ВЕЛИКИЙ МОРФІНІ МАГІЧНЕ ШОУ
- Ого. - Знаю.
Ледве запаркувалась.
Неймовірно, Іззі. Не віриться, що прийшло стільки людей.
Я всім сказала: якщо ти виявишся справжнім фокусником,
то, може, і їхні картки збудуться.
Жодного тиску.
Отже.
До речі, про картки...
ТАНЦІВНИЦЯ
...не кажи, що я тобі не помагаю.
Можеш сказати: «Дякую».
Чи «Спасибі». Чи «Касс, ти така добра».
Думаєш, ти дуже добра? Глянь сюди.
Марто! Підійди.
- Це правда? Ти принесла? - Принесла, Марто.
- Один дозвіл на один рів. - Нарешті.
Роуз це дуже втішить,
бо ж вона його риє прямо зараз.
Слово «магія» вперше з'явилося наприкінці 14-го століття,
і ним описували мистецтво впливати на події і їх передбачати,
а також творити дива, використовуючи таємні сили природи.
Сьогодні ви побачите дива у виконанні
Великого Морфіні!
Як же я люблю магію. Ходімо.
Це не моя карта.
Отче, ви точно знаєте, яка у вас була карта?
Оберіть карту.
Запам'ятайте й верніть у колоду.
Заплющте очі
і розслабтеся під звуки метронома.
Тепер думками поверніться в якесь місце.
Справжнє місце. Спокійне місце.
Вдалося?
- Угу. - Де ви?
Я катаюся на лижах.
Опишіть детальніше.
Іде сніг.
Будь ласка, детальніше.
Уявіть, що ви прямо там.
Добре. Я катаюся на лижах, іде сніг.
Мені десь двадцять років.
І я сам.
Я обрав не той маршрут...
Чи виїхав не на той пагорб чи як це зветься.
Я мав виїхати на трасу для початківців, а виїхав на чорну.
Тому я швидко розганяюся, бо схил приблизно такий.
І я мчу з гори на шаленій швидкості.
Я не знаю, що буде далі,
але це... боже, мені щиро здається,
що я зараз загину.
Але я почуваюся дуже живим.
Заплющте очі.
Де ви? Де ця гора?
У Канаді. У Британській Колумбії.
- Де? Уточніть. - У місті, яке зветься Свистун.
А яка ваша карта?
- «Учитель/Свистун». - Ні.
Ні, на карті. Яку ви дістали з колоди.
- Чирвова четвірка. - У кишені.
Пікова сімка.
Може, то карта отця Ройбена.
А тепер останній фокус! «Зникнення жінки».
Кассандра Габбард.
Коли я відкрию кришку труни, вас у ній не буде!
Привітайте мого красивого асистента...
який оберне труну на всі сторони,
щоб ви побачили, що в ній нема нічого незвичайного.
- Привіт, дорога. - Привіт.
- Затримай дихання. - Добре.
Асистент, відкрийте труну!
Великий Морфіні дякує всім.
Особливо нашим сміливим добровольцям.
Власне, це ще не кінець.
Маю оголошення.
Я йду з посади мера Дірфілда.
Мене мучить сумління, бо я підірвала вашу довіру,
збрехавши про свою картку МОРФО.
Чому я збрехала?
Бо я побачила зловісний знак.
Бо я побачила, що містяни більше довіряють
передбаченням автомата,
ніж своєму кульгавому меру,
і я вас не виню.
Я вам заздрю.
Ви довіряєте автомату, не замислюючись, звідки він узявся,
не ставите питань містерові Джонсону, нашому «майстру-ілюзіоністу»,
який твердить, що не був у магазині, коли той там з'явився.
Вам бракує холодного скептицизму,
щоб попросити записи з камери чи хоч якісь докази.
Іззі, ти ж знаєш, що мої камери не підключені.
- Чому... - Так.
Але ж там був Джейкоб.
А Джейкоб багато знає про цей автомат.
Він розповів мені, що відбитки й номери соцстрахування - це обман.
Так ти сказав?
Заждіть, це не те, що я хотів...
Джейкоб має пусті картки з автомата,
одну з яких вручив мені.
Вам я нічого не давав. Тільки Тріні.
Я знав, що це для вас,
але вам її не давав, бо я...
Не ти винний, Джейкобе.
Не хочу показувати пальцями на Джейкоба чи Касс.
А в чому винна Касс?
Вона зробила фальшиву картку.
От чорт.
Я б не втягувала в це Касс,
але лише в неї є обладнання,
щоб виготовити переконливі підробки.
Що ти хочеш сказати? Я підробила одну картку.
Не ахайте! Вона щойно це сказала.
Касс, сонце, я тебе захищаю.
Я запевняю, що Касс не виготовляла інших карток,
і я вірю, що її картка,
«Королева», - справжня.
Тому не треба піддавати сумніву її Потенціальний фонд
чи інші прибутки, які вона отримала з продажу мерчу МОРФО.
Адже Касс не єдина, хто на цьому заробляє.
З появи МОРФО оборот Марти й Роуз збільшився в чотири рази,
відколи такі, як тренер Іґлсон зраджують там своїм партнерам.
Вона навіть вирила рів.
Будьмо відверті, люди.
Якби Касс виготовляла фальшиві картки,
то зробила б відверто кращу для свого чоловіка.
Дала б йому щось солідне, як - не знаю - «Суперзірку».
Ну все. Іззі, досить.
Так. Досить з нас.
Невже ви не бачите,
що це був акт самопожертви дочки заради матері,
щоб я могла вдати, що маю потенціал,
коли насправді я...
Як ти сказала, Касс?
«Відома другорядна танцівниця,
чиє найбільше життєве досягнення -
роль «Дівчини номер три» у гівняному бродвейському мюзиклі».
Не слухайте цю жінку.
Вона про все бреше.
Вона просто хоче, щоб усе стало, як колись,
щоб вернути собі владу. Але...
Але назад ми не вернемося. Це неможливо. Мені жаль.
Ні, це все автомат.
Автомат МОРФО щось значить.
Тепер я це бачу.
Не знаю, що він значить, але щось значить. Тож...
Поки ми з'ясовуємо, не можна дозволити Іззі...
відволікти нас... Зараза.
ЗА КНИЖКОЮ М. О. ВОЛША
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська