TADÁ! KOUZLA PRO KLUKY A HOLKY
ČÁRY PRO KAŽDOU PŘÍLEŽITOST
TRIK Č. 57. MNOŽENÍ KARET
Dobrej, pane Johnsone. Máte ještě otevřeno?
Ty jsi ten, co chtěl šroubovákem otevřít ten automat.
Jo, Xander. Nevěděl jsem, jestli si mě budete pamatovat.
Vyšel mi potenciál „guma“.
A vy jste si mě vyfotil, ale na zeď jste si to nedal.
Hustá šavle, pane Johnsone.
NEJLEPŠÍ POTENCIÁLY
Jo.
Koupil jsem ji od Giorgia, že s ní budu půlit lidi, ale...
No jo. Dneska byla ta kouzelnická show.
Pardon. Nemohl jsem přijít. Práce.
O moc jsi nepřišel. Většina triků mi nevyšla.
Začínám si říkat, že možná kouzelník nejsem.
Třeba vás tohle rozveselí.
Když jsem to našel, mělo to rozbitou anténu, ale opravil jsem ji.
A co jsem použil?
Žvýkací gumu.
To mě mělo rozveselit?
Myslel jsem, že ho budete chtít k tomu druhému.
- K čemu? - K tomu automatu.
OBJEVTE SVŮJ ŽIVOTNÍ POTENCIÁL
- Proč by k sobě patřily? - Koukněte se dovnitř.
VELKÝ POPRASK NA MALÉM MĚSTĚ
Na co myslíš?
Na to, jak tě matka zradila a chtěla proti tobě všechny poštvat?
- Jo. - Jo.
Říkal jsem si, že asi myslíš na tohle.
- Na co myslíš ty? - Na to stejné. Jo.
Strašně mě to rozčílilo, kvůli tobě.
Po tomhle se s tvou matkou asi přestanu stýkat.
Nebudu ji zvát na večeři a možná s ní úplně přestanu mluvit.
To bys pro mě udělal?
Byla by to velká oběť, ale rád to zkusím.
Přemýšlím ještě o tom, jak jsem dneska tak trochu prozřel.
Když mě pan Johnson pozval na pódium
a nutil mě vzpomínat na lyžování ve Whistleru, na „Pískači“,
jako by se ve mně něco pohnulo.
No? A co to znamená?
Chceš do Whistleru zajet?
Ne. Nevím, co to znamená.
Co pro tebe znamenala ta „elita“?
Na to se ptáš teď?
Jo. Ptám se teď.
Vím, že to je pozdě, ale zajímá mě to.
Asi jsem měla pocit, že mám nějakou hodnotu nebo tak.
Tys myslela, že ji nemáš?
Ale ne.
Taky se ve mně něco pohnulo.
A měla jsem pocit, že je možná v pořádku, že nechci být...
neviditelná.
Je to trapný, ale...
Není to trapný.
Není. Víš, co trapný je? Giorgio.
Promenáduje se tady v paruce jak porno verze Johna Travolty
a do trenek si cpe bůhvíco.
Počkej. On nosí paruku?
Jo! Chtěl jsem ti to říct, ale teď se toho dělo nějak moc.
Abyste věděli, pořád ještě spím vedle. Hlasitější už být nemůžete.
Promiň. Ztišíme se.
- Bavíme se o prozřeních, zlato. - Prozřel jsi, že jsou dvě ráno?
To ne. Jenom říkám mámě,
že všechno nemusí být, jak se zdá.
Tak to je vážný.
Víte co? Změnila jsem názor. Jsem ráda, že jste mě vzbudili.
Ne, poslouchej. Říkám,
že co když „učitel/pískač“ neznamená „učitel/pískač“.
A „elita“ neznamená doslova „elita“.
Třeba „hrnčířka“ neznamená „hrnčířka“.
Nevyšla mi „hrnčířka“, ale „lhářka“, což nejspíš souvisí s tím,
že jsem Koltona podváděla s jeho dvojčetem a lhala jemu i všem ostatním
a od té doby v tom chození s Jacobem a lhaní pokračuju.
Ale jestli podle vás „lhářka“ znamená něco jinýho,
moc ráda si to poslechnu.
Musel bych se zamyslet.
Proboha.
Trino, to je mi líto.
Proč?
Protože...
Je mi líto, žes měla pocit, že nám to nemůžeš říct.
Mám pocit, že jsme totálně selhali.
To je dobrý. Jsem vlastně v pohodě.
Nevím, jestli je vhodná chvíle,
ale náhodou mi vždycky přišlo, že se k tobě Jacob hodí víc.
Myslím, že teď vhodná chvíle fakt není.
Souhlasím.
U GIORGIA
„‚V Deerfieldu začíná nový den,‘ prohlásila paní starostka
a s šibalským úsměvem se na mě zadívala.
Usrkla jsem odvaru z vitánie snodárné a čekala na pokračování.
‚Zdá se,‘ vyhrkla, ‚že tichá většina těch, co automatu nevěří,
požaduje návrat do normálu.‘“
To nikdo nepožaduje.
„Proto nemá jinou možnost než dál zastávat funkci starostky
a pokračovat v přípravách letošního Deerfestu.
Pro Deerfieldskou drbnu Natalie Pearlová.“
- Díky. - Jo, ale...
Radši sním Giorgiovu paruku, než abych šla na Deerfest.
Můžeš to zveřejnit jako moji reakci.
Možná si děláš srandu, ale jestli má paruku,
otisknu to. To je šokující zpráva.
A na Deerfest půjdeš. Chodíme tam vždycky.
Lidi se na mě budou koukat jako na podvodnici nebo podfukářku
a nechci, aby mi to Izzy dala sežrat.
Víš, že to stejně udělá.
Lidi automatu věří a vědí, že s tím nemáš nic společného.
Promiňte. Cass?
UMĚLKYNĚ
Prý vracíš peníze za mikiny.
Ano, Sheilo. Pokud se to týká automatu a někdo to chce vrátit...
Ty si ji chceš sundat?
- Máš pod tím něco? - Ne.
Tak o co ti jde?
Navíc ta mikina není od tebe.
Ta písmena vypadají jinak a odlupují se.
Jo, a myslím, že ti „umělkyně“ ani nevyšla, Sheilo.
Na kameny jsi malovala, i když tu automat nebyl.
Tak, Sheilo, nech kamarády, ať si užijí večeři.
- Sheilo! Co... - Ahoj, Sheilo.
Chtěl bych využít příležitosti, když jste tu všichni, a znovu se omluvit,
že jsem chtěl získat Cass a rozbít vaši famiglia.
- Jo. - Už jsme to řešili.
- Počkat. Co se stalo? - Byl jsem v háji.
Ne, na gondole a sváděl mámu.
Ale konečně jsem skoro připraven se otevřít novým dobrodružstvím.
To neznělo moc rozhodně.
Mám skvělého rádce. Vlastně bych vám ho rád představil.
Cary, pojď sem.
Buona sera.
- Dědo! - Čau, tati.
No jo, Déčko.
- Zapomněl jsem, že Cary je tvůj táta. - Jo?
Od spolupráce na Cassině propagačním videu
předvádí tadyhle neuvěřitelně namakanej Cary můj merch.
Giorgio. Nejsem neuvěřitelně namakanej.
Jenom občas zvedám nějaké železo.
Mě jsi pozvedl těmi životními moudry, Céčko.
- Tak se nejmenuje. - Céčko je můj mužský model
ve více oblastech života.
Mužský model? Tati, to je jak tvůj „pískač“.
Jako že to znamená různý věci.
No jo. O jaká moudra ses s Giorgiem podělil?
No, o nic, co bych nevštěpoval i našemu Dustovi.
Čelit svému strachu, neřešit co by kdyby.
Žádné: „Co když se mi lidi vysmějí, že chci být model?
Co když přijdu o účetní firmu?
Co když moje žena pozná v Evropě jiného muže a už se nevrátí?“
„Co když mě všichni nesnáší?“
Strachu musíš čelit.
Jinak se nedozvíš, co je za ním.
Dobré ráno, Kopyta.
Hlásí se „meteorolog“ Axel s pravidelnou předpovědí.
Podle toho, jaký má kdo názor na MORPHO, to možná některé nezajímá.
Pokud někoho ano, ze severozápadu přijde studená fronta.
Vysoký tlak a teplý vítr z východu jsou předzvěstí bouře.
Velké bouře, která dnes může narušit zahájení Deerfestu.
Vezměte si deštník a...
Co blbneš?
Chodím s Jacobem.
Už dlouho a začali jsme už před Koltonovou smrtí.
Rozešli jsme se a zase se k sobě vrátili.
Prostě spolu chodíme a nechceme to tajit.
Co je? Nemůžeš si do toho jen tak mluvit!
Já vím, omlouvám se, ale snažím se o něco odvážnýho.
Čelím strachu.
Dobře. No tak pokračuj.
Mimochodem jsem to já, Trina. Trina Hubbardová.
To jsem měla říct hned. A klidně mě všichni nesnášejte.
Ale nebuďte naštvaní na Jacoba, protože je moc hodnej.
Omluvu opravdu dlužíme jen Koltonovi,
ale ten tu není,
takže se nemůže naštvat,
postupně být míň naštvanej a nakonec nám odpustit,
což je fakt na hovno, protože nechci být navěky „lhářka“.
Kromě toho má jazzová kapela po vyučování nácvik v učebně 206.
Podle tohohle papíru dneska zahrají na Deerfestu
ve stanu ručních prací, tak tam zajděte.
Ty seš teda „hrdina“.
To jsem netvrdil.
Měls mi to říct. Věděl jsi, že se mi líbíš.
Měla jsem pocit, že jsem asi nějaká vadná.
Jo, teď jde o tebe, Savannah.
Nevěřím, že to Trina udělala.
Taková odporná mrcha.
Hej, sama jsi odporná mr...
To jsem neměl. Omlouvám se.
Byla to chyba. Nic se neděje. Chybovat může každý.
Trina s Jacobem udělali chybu a přiznali se k ní, takže...
Ona se přiznala.
Prosím?
Díky za upozornění. Bylo by parádní to probrat předem.
Probrali jsme to.
Shodli jsme se, že nebýt spolu je nanic.
Nejdřív jsem neměl nic říkat. Pak jsi to řekla mému tátovi.
Pak svým rodičům a teď celé škole.
Pořád je po tvým a já ti do toho nemůžu mluvit.
To není pravda.
Byl to můj brácha, víš?
- Já vím. - Tys to Jacobovu tátovi řekla dřív?
Nechtěla jsem.
Vypadlo to ze mě, když jste si s mámou užívali tu trojku na té plavbě.
Počkej. Nebyla to trojka.
Udělali jsme si krátký romantický výlet,
akorát to pak narušily určité tělesné lapálie a emotivní překvapení.
Takže jste si manželství okořenili.
- Použil jste ten kupón? - No jasně.
Ale nic z toho se nehodí řešit před studenty.
Začala s tím vaše dcera.
Jo. Divím se, žes to Beauovi řekla dřív než mně.
A Jacobe, myslel jsem, že jsme se sblížili.
- Měls říct, když jsme... - ...hulili?
Když jsme si v obchodě povídali o vztazích,
ale teď už vím, že jsem ti radil, jak dostat do postele mou dceru.
Hulil jste se studentem?
Všichni chybujeme.
Chybovat je lidské.
Chybovat musíme, hlavně když jsme mladí.
To neříkám jen tak. Není to přednáška.
Kdybych ti mohl říct jednu věc jako tvůj táta
a vám všem jako učitel, bylo by to tohle:
nebojte se chybovat.
Koukněte se na dospělé kolem sebe, kteří kvůli automatu rázem zjistili,
že se jim nelíbí, čím se živí,
nebo se jim nelíbí vlastní garáž, partner nebo oni sami.
Škoda, že jsem těch chyb neudělal víc.
Měl jsem víc riskovat.
Nevím, co nám MORPHO říká, ale vím, že si díky tomu hodně lidí uvědomilo,
že chtějí změnu a že ta změna je proveditelná.
Když pochopíte tento potenciál, není cesty zpět.
Já zpátky určitě nechci.
Harley by se těžko prodával,
obzvlášť po té nehodě.
A nechci si myslet, že si s Faridem nejsme souzeni.
Ale mám sousedku, která už měsíc cvičí lukostřelbu
a prostřelila svému manželovi rameno.
Je v pohodě.
Ale teď neví, jestli to znamená, že nemá potenciál být „lukostřelkyně“,
anebo to akorát moc řeší.
To je ono.
To je ono! Ano!
Panebože.
- Už to chápu. - Vše v pořádku?
Jo, jenom přišlo další prozření.
Nevěděl jsem, jak to říct, a tohle je ono.
To na kartičce, váš „životní potenciál“,
to není práce, kterou máte dělat, váš osud, vaše cíle ani nic podobného.
Není to cílová stanice. Je to jen odbočka. Směrovka.
Něco, co se potřebujete dozvědět, abyste zamířili správným směrem.
Zlatíčko, potřebovala jsi vědět, že bys mohla být lhářka,
abys řekla pravdu.
A Jacob, kterého neustále sužuje strach,
že se nevyrovná svému bratrovi-hrdinovi,
se od automatu dozví, že hrdinou může být taky,
a musí se s tím porvat.
A Axele, tys dostal „meteorologa“, abys...
Já nevím. Možná jen proto, aby sis začal věřit,
a to říkala máma ten večer, kdy jsme to probírali poprvé.
Nebo budeš fakt dobře předpovídat bouře. Já nevím.
Vím jen to, že jsme pokládali špatné otázky.
Zajímalo nás, kde se MORPHO vzal, co je uvnitř a jak funguje.
Měli jsme se ale ptát: „Co máme v sobě? Jak fungujeme?
A proč se ze všech těch známých míst na světě
MORPHO objevil zrovna v blbým Deerfieldu?“
To mě zajímá.
Jsem na tebe hrdej.
Ještě jsem ani nezačal hodinu. Můžu?
- Jo. Jasně. - Omlouvám se.
STAROBYLÉ STAVBY
Na to, že Dusty ví hovno o basketu a je nanejvýš průměrnej boxer,
je asi docela dobrej učitel.
Měl zajímavé postřehy.
Fakt řekl to o přestavbách garáží?
Mám pocit, že myslel konkrétně mě.
Určitě.
No, mně je to jedno.
Mně se ten saloon líbí.
Mně taky.
- Fakt? - Jo.
Myslel jsem, že už nikdy nebudeš šťastnej.
A líbí se mi, jak se tady dá zavřít a představovat si, že jsi někde jinde.
Můžeme někam jinam odjet. To tě nenapadlo?
Jakože utéct?
Když půjdeme spolu, tak to bude stěhování.
To je opak přiznávání vlastních chyb, co propaguje Dusty,
ale v malým městě se to s tebou může táhnout.
V deváté třídě jsem se na školním výletě pozvracel
a lidi mi 20 let říkali „Blitka Beau“.
Tak ti nikdo neříká.
Ničím jiným jsem se neproslavil.
A teď mi budou říkat „smutnej kovboj“ nebo tak něco.
A tobě „dvojče mrtvýho basketbalovýho šampiona,
co chodilo s jeho holkou“ nebo já nevím.
Určitě vymyslí něco chytlavějšího a urážlivějšího.
Dobře. Tak jo.
Pojďme do toho.
Utečme. Zdejchneme se do prérií.
- Jo? - Jo, jasně.
Oukej. Domluveno.
Začnu balit.
Co potřebujeme? Určitě ten cloumák.
Určitě, jo.
A motorovku.
Proč bychom ji brali?
Proč bychom ji nebrali?
Jo, máš pravdu.
Víš,
já netušil, že mi to Trina řekla dřív než všem ostatním.
To je docela milý.
Teda ne milý, ale odvážný.
Ta holka má pořádný koule, co?
Jo. To má.
Nevím, proč to děláš. Je to poděkování, že jsem blbá, nepřítomná matka?
Ne, je to jenom taková drobnost.
Každopádně si po tom budu připadat ještě hůř.
Rozbal to.
No teda. To je krásná váza. Nádhera.
- Tu jsi dělala ty? - Jo.
A je to spíš pohár.
Takový, z jakého by pila královna.
Aha. To je super. A měla jsem pravdu.
A na 99 % se to každou chvilku rozsype, takže...
Jasně. Já taky.
- Kdys to vyráběla? - Nevím.
Kdykoliv jsem nechtěla na nic myslet.
Trino, zlatíčko, já vím, že jsem se teď nesoustředila
na to všechno, čím sis procházela.
Byla jsem na té kouzelnické show a předtím s Bábizznou u Giorgia
a viděla jsem, co ti provedla.
Máš mnohem vyšinutější mámu než já.
Já otevřu.
Jsem nahoře a vy dvě tady. Ale dává smysl, abych otevřel já.
Bože.
- Zmasakruju tě, kreténe! - Proboha.
Jo, jdu tě zavraždit, protože tvoje dcera chodila s oběma mýma synama!
No jo. Ježíši. Klid.
Promiňte. Řekl jsem mu, kam jdu,
a jeho napadl „kruťáckej žert“, což bylo asi tohle.
- Viděls, jak se tvářil? - Jo, viděl, tati.
Nevadí, když...
Jasně, pojď dál.
- Promiňte. - Dobrý.
- Promiň mi toho „kreténa“. - Bylo to k popukání.
Ahoj.
Ahoj. Jak je?
- Dobrej, paní Hubbardová. - Ahoj, Jacobe.
Bezva.
Nechtěla bys se mnou dneska jít na Deerfest?
Jakože na rande. Jo, na první rande.
Naše první rande taky bylo na Deerfestu.
- Dusty... - Jo.
To probereme jindy. Pokračuj.
Říkal jsem si, že když to teď všichni vědí,
- můžem... - Promiň, že jsem se tě nezeptala.
To je dobrý.
Jsem rád, že ses odvážila to udělat.
Můžeme se navzájem poznat a zjistit, jestli se sobě líbíme.
Nehodí se to, ale odjakživa mi připadáte...
- Tati. - Dusty.
Tak chceš na ten Deerfest?
Můžou jít i naši?
- Trina ráda vtipkuje. - Ne.
Vždycky jsme tam chodili spolu a asi mám chuť dělat něco normálního.
První rande na jelením festivalu, navíc s rodiči?
Vím, že tam nechceš. Bude tam Bábizzna a to je hrozný drama...
Ale ne. Půjdu tam. Kašlu na to, jestli tam bude.
Lidi po tobě budou koukat kvůli tomu falšování.
- Na nás budou koukat víc. - Jo.
- Tak... - Celkově budeme nápadní.
Mně to nevadí, jestli si to přeješ.
Tak jo, Beau.
Moje holčička chce na Deerfest, tak jdeme na Deerfest?
Stačí tohle jako odpověď?
Deerfest!
- To není vtipný! - Jo!
- Uvnitř ne! - Pardon.
- Uvnitř ne, Beau! - Pardon!
VÍTÁME VÁS NA DEERFESTU
Prosím vás.
Nechci vás rušit při rozhovoru, ale možná víte, že Deerfest už začíná,
a mě by zajímalo, kdy to bludiště dokončíte.
Je hotové.
Opravdu?
Tak proč vidím na druhou stranu?
Musí to být dvakrát tak vysoké.
Je to pro děti.
Děti snad nemají rády výzvy?
- Promiňte, paní starostko. - Teď nemůžu.
- Víte, že se sem žene bouře? - Slyšela jsem předpověď.
Proč asi máme ta ponča?
Vy asi chcete, aby radši všichni zůstali doma.
Asi ano. Jestli se bude blýskat, seno vzplane jak pochodeň.
Vy jste snad nějaký odborník?
Z automatu MORPHO mi vypadla kartička „jediný přeživší“.
Po měsíci jsem poprvé venku.
Znervózňuje mě, co bych mohl přežít.
Ale prosím vás. Vy o přežívání nic nevíte.
Co to bylo? Znělo to jako hrom.
Asi jenom nějaký kolotoč.
Trino, když se budeš bát, chyť se tatínka za ruku.
- Nebo se chytneme... - Bože.
- ...jak v muzikálu. - Jo.
Už lituju, že jsem vás pozvala.
Hej, otče Reubene! Deerfest je tam!
Řekl jsem otci Reubenovi o té teorii se směrovkou.
Moc ho to zaujalo.
Z učitele se asi stal „učitel“.
Hodně jsem o tom přemýšlela.
Je to dobrý, že?
Jo.
Co je?
- Nic. - Co?
Nic, jenom...
Asi jenom přemýšlím...
Jestli to má být odbočka, jaks říkal,
co když neodbočíme spolu?
Jak to myslíš?
Co když naše směrovky neukazují stejným směrem?
Nevím.
Haló?
Hano.
Co to děláš?
Snažím se opravit díru ve střeše, než přijde ta bouře.
Posloucháš Axelovu předpověď počasí?
Nevím, kdo je Axel, ale zprávy poslouchám.
Jak jsi to řešila doteď?
Mám důmyslný systém zvaný kbelík.
Ale tentokrát to asi stačit nebude a nechci se probudit pod vodou, takže...
Jak to myslíš, probudit?
Jo, tohle je můj pokoj.
Aha, promiň.
Nevěděl jsem, že tu spíš.
Vypadá to spíš jako pokoj dítěte, co umřelo před 80 lety.
Díky. Přesně to jsem chtěla.
- Kde máš věci? - Cestuju nalehko.
Nějakých věcí jsem se zbavila po příjezdu.
Proč jsi sem přijela?
Jak to myslíš?
Co tě zavedlo zrovna do tohoto města?
A co tebe?
Já přijel, protože na škole hledali kaplana.
- Já taky. Ale asi vzali tebe. - Hano, vážně. Chci to vědět.
Proč jsi za mnou přišel?
Co tady děláte, otče?
Já už nechci být kněz.
To by mohl být problém.
Abrakadabra.
Pane Johnsone?
Pane Johnsone!
A sakra.
PODLE ROMÁNU OD M. O. WALSHE
Překlad titulků: Kristina Himmerová