TA-DA! TRIUKAI BERNIUKAMS IR MERGAITĖMS
MISTIKA BET KOKIAI PROGAI
NR. 57 PASIDAUGINANČIŲ KORTŲ TRIUKAS
Sveiki, pone Džonsonai. Dar dirbate?
Tu - tas vaikis, kuris bandė atidaryti aparatą atsuktuvu.
Taip, aš Zanderis. Nežinojau, ar mane prisiminsite.
Aš iš MORFO ištraukiau „Gumą“.
Jūs mane nufotografavot, bet ant sienos taip ir nepakabinot.
Kietas kardas, pone Džonsonai.
GERIAUSI POTENCIALAI
Taip.
Nupirkau iš Džordžijaus,
pamaniau, gal galėčiau juo perkirsti žmones pusiau, bet...
Teisingai. Šįvakar buvo jūsų didysis magijos šou.
Atsiprašau. Norėjau ateiti, bet dirbau.
Nieko svarbaus nepraleidai. Dauguma triukų nesuveikė.
Imu galvoti, kad gal vis dėlto nesu magas.
Gal tai jus pralinksmins.
Kai jį radau, antena buvo sulūžusi,
bet sugalvojau, kaip ją pataisyti.
Žinot, ką panaudojau?
Gumą.
Manei, kad tai mane pradžiugins?
Maniau, norėsit šito prietaiso, nes jis dera prie kito.
- Ko kito? - Kito aparato.
MORFO ATRASKITE SAVO GYVENIMO POTENCIALĄ
- Kodėl manai, kad jie dera? - Pažiūrėkit į vidų.
Apie ką galvoji?
Galvoji, kaip motina tave išdavė
ir bandė nuteikti prieš tave visą miestą?
- Taip. - Taip.
Taip, taip ir maniau, kad gali apie tai galvoti.
- Apie ką tu galvoji? - Taip, aš irgi galvoju apie tą patį.
Aš labai pasipiktinęs už tave.
Matai, manau, kad po šito teks nutraukt ryšius su tavo motina.
Nekviesti jos vakarieniauti ir gal daugiau su ja nesikalbėti.
Tu dėl manęs taip pasielgtum?
Tai būtų didelė auka, bet norėčiau pamėginti.
Taip pat galvojau apie vieną smulkmeną, kurią supratau šįvakar.
Kai p. Džonsonas pakvietė mane į sceną
ir bandė priverst prisiminti, kaip jaučiausi, slidinėdamas Visleryje,
pajutau, kad viduje kažkas persivertė.
Ir? Ką tai reiškia?
Nori grįžti į Vislerį?
Ne. Nežinau, ką tai reiškia.
Ką tai reiškė tau, kai ištraukei „Karališkoji šeima“?
Nori to paklausti dabar?
Taip. Klausiu dabar,
nors žinau, kad labai vėlu, bet noriu žinoti.
Manau, kad pajutau, jog esu kažko verta ar panašiai.
Prieš tai nesijautei kažko verta?
Ne, jaučiausi.
Kažkas ir manyje persivertė,
ir pajutau, kad gal galima norėti būti...
pastebėta.
Tai patetiška, bet...
Ne, tai nėra patetiška.
Nėra. Žinai, kas patetiška? Pakalbėkim apie Džordžijų.
Stypčioja su savo peruku kaip Džono Travoltos porno versija,
nežinia ką kišasi į apatinius.
Palauk. Džordžijus nešioja peruką?
Taip! Nekantravau tau pasakyti,
bet nutiko tiek daug kitų dalykų.
Tik, jūsų žiniai, aš vis dar miegu už sienos. Jūs kalbat pilnu garsu.
Atleisk, mieloji. Mes užsičiaupsim.
Taip, kaip tik aptarinėjome tai, ką supratome, mieloji.
Supratot, kad dabar 02.00 val. ryto?
Ne, aš tik sakiau tavo mamai,
kad viskas gal yra ne taip, kaip atrodo.
Taip, labai gili mintis.
Žinot, ką? Taip, persigalvojau. Šiaip jau, džiaugiuosi, kad mane dėl to pažadinot.
Ne. Klausyk. Aš sakau,
o jei „Mokytojas / Švilpautojas“ iš tiesų nereiškia „Mokytojas / Švilpautojas“?
Visai kaip „Karališkoj šeima“ nereiškia „Karališkosios šeimos“ tiesiogine prasme.
Gal „Puodžius“ nereiškia „Puodžiaus“ tiesiogine prasme.
Ištraukiau ne „Puodžių“. Ištraukiau „Melagę“, spėju, tai susiję su tuo,
kad prieš mirtį apgaudinėjau Koltoną su jo dvyniu broliu
ir apie tai melavau jam bei visiems,
ir susitikinėjau su Džeikobu, ir visąlaik apie tai visiems melavau.
Bet jei turi kitą interpretaciją, ką galėtų reikšti „Melagė“,
mielai išklausyčiau.
Teks apie tai pagalvoti.
O Dieve.
Trina, man taip gaila.
Dėl ko tau gaila?
Nes...
Man gaila, kad tau atrodė, jog negali su mumis apie tai pasikalbėti.
Jaučiuosi: „O, šūdas. Šįkart mes tikrai susimovėm.“
Viskas gerai. Man viskas gerai.
Žinai, nežinau, ar dabar tinkamas laikas,
bet aš visada maniau, kad Džeikobas tau labiau tinka, šiaip jau.
Aš manyčiau, kad dabar nėra tinkamas metas tą sakyti.
Aš sutikčiau.
„Tai nauja diena Dirfilde,“ - pareiškė merė Izi,
žvelgdama man į akis su šelmiška šypsena.
Dar sykį gurkštelėjau ašvagandos arbatos, laukdama, kol ji pratęs.
„Pasirodo, - išbėrė ji, - tylioji dauguma tų, kurie nepasitiki MORFO,
pareikalavo grįžti į normalias vėžes...“
Niekas to nereikalauja.
...todėl jai atrodo, kad ji neturi kito pasirinkimo,
ir turi likti merės poste
bei tęsti pasiruošimą šių metų Dirfestui.
Natali Perl, „Dirfildo naujienos“.
- Taip, bet... - Ačiū.
...mieliau suvalgyčiau Džordžijaus peruką nei eičiau į šių metų Dirfestą.
Gali tai išspausdinti kaip mano atsakymą.
Gerai, nežinau, ar juokauji, bet jei Džordžijus nešioja peruką,
parašysiu apie tai, nes tai - didžiulė sensacija.
Ir, antra, taip, eisi į Dirfestą. Mes visada einam.
Niekur negaliu eiti, nes žmonės žiūri į mane,
lyg būčiau apgavikė ar aferistė,
neleisiu, kad Izi mane žemintų.
Žinom, kad ji taip ir padarys.
Dauguma žmonių vis dar tiki aparatu ir žino,
kad tu su tuo niekaip nesusijusi.
Atsiprašau. Kese?
AKMENS ŽVAIGŽDĖ
Girdėjau, kad grąžini pinigus žmonėms už marškinėlius.
Taip, Šeila. Už viską, kas susiję su MORFO,
ir ką žmonės nori atiduoti, gali...
Dabar pat nusirengsi?
- Turi ką nors po apačia? - Ne.
Tai kam to reikia?
Be to, nemanau, kad čia tavo gaminti marškinėliai.
Šriftas ne toks, ir raidės lupasi.
Taip, ir net nemanau, kad tu ištraukei „Akmens žvaigždę“, Šeila.
Dažei akmenis dar gerokai prieš atsirandant aparatui.
Gerai, Šeila, leisk mano draugams pasimėgauti vakariene.
- Šeila! Kas per... - Viso, Šeila.
Ar galiu pasinaudoti proga, kad visi esate čia,
ir dar kartą atsiprašyti už tai,
kad bandžiau užkariauti Kesės širdį ir suardyti jūsų famiglia?
- Taip, gali. - Mes apie tai kalbėjomės.
- Minutėlę. Kas nutiko? - Jaučiausi labai keistai.
Taip, buvai gondoloje ir bandei išdulkint mano mamą.
Bet manau, kad galiausiai esu pasirengęs atverti širdį naujiems nuotykiams.
Neskamba taip įtikinamai, kaip norėčiau.
Man labai padėjo vienas žmogus,
su kuriuo, tiesą sakant, norėčiau jus supažindinti.
Keri, ateik čia.
Buona sera visiems.
- Seneli! - Labas, tėti.
Teisingai, Dė.
- Beveik pamiršau, kad Keris - tavo tėtis. - Tikrai?
Nuo tada, kai kartu įrašėme klipą Kesės labdaros pokyliui,
kviečiuosi Meškutį Kerį čia padirbėti modeliu,
nes jis turi nerealius raumenis.
Džordžijau, liaukis. Mano raumenys nėra nerealūs.
Aš tik truputį pakiloju svarmenis ir tiek.
Ne, tu pakėlei mano sielą savo gyvenimo išmintimi, pone Ka.
Jo vardas ne toks.
Turbūt galima sakyti, kad Didysis Ka tapo šiokiu tokiu vyro modeliu
mano gyvenime įvairiais aspektais.
Vyro modeliu? Tėti, čia panašiai kaip tau su švilpautoju ar „Visleriu“.
Matai? Tai gali reikšt kažką skirtingo.
Gerai. Tai kokiais išminties perlais pasidalijai su Džordžijumi, tėti?
Nieko, ko nebandžiau įdiegti mūsų Dasčiui.
Pažvelk savo baimei į akis. Nesigraužk dėl „o kas, jei“.
Žinot, „O kas, jei žmonės juoksis, kad sulaukęs tiek metų bandau tapti modeliu?“
„O kas, jei neteksiu savo apskaitos įmonės?“
Arba „O kas, jei mano žmona Europoje susipažins su kitu vyru ir negrįš?“
„O jei visas miestas manęs nekenčia?“
Taip. Turi pažvelgt savo baimei į akis.
Antraip niekad nesužinosi, kas kitoje pusėje.
Labas rytas, Dirfildo „Hooves“.
Akselis „Meteorologas“ pristato jums kasdienę orų prognozę.
Žinau, kad kai kurie iš jūsų galbūt neatkreips į tai dėmesio,
priklausomai nuo to, ką galvojat apie tą ginčą dėl MORFO.
Bet tiems, kuriems įdomu -
iš šiaurės vakarų artėja šaltasis frontas.
Aukštas slėgis susidurs su šiltais rytų vėjais, vadinasi, artėja audra.
Rimta audra,
galinti stipriai pagadinti Dirfesto atidarymą šįvakar,
todėl būtinai pasiimkite skėčius. Žiūrėkit...
Ką darai?
Mudu su Džeikobu susitikinėjame.
Susitikinėjame jau ilgai, net prieš Koltono mirtį, ir po to.
Žodžiu, buvom trumpam išsiskyrę, bet dabar mes vėl kartu.
Esmė ta, kad mes - pora ir nenorime to slėpti.
Kas, po velnių, čia vyksta? Negali imti ir užgrobti mikrofoną!
Žinau, atsiprašau, bet bandau pasielgti labai drąsiai.
Žvelgiu savo baimei į akis.
Gerai. Tada tęsk.
Beje, čia Trina. Trina Habard.
Turbūt turėjau anksčiau pasakyti, nieko tokio, jei visi dabar manęs nekęsit.
Nors tikrai džiaugčiaus, jei nepradėtumėt nekęst Džeikobo,
nes jis labai geras vaikas.
Ir vienintelis žmogus, kurio tikrai turėtume atsiprašyti, yra Koltonas,
bet jo čia nėra,
vadinasi, jis negali mūsų nekęsti,
laikui bėgant atlyžti ir, tikėkimės, po to mums atleisti,
o tai išties bjauru,
nes nenoriu būti „melage“ amžinai.
Be to, po pamokų jaunių džiazo grupė
renkasi 206 kabinete.
Šiame lapely užrašyta, kad jie šįvakar gros Dirfeste
rankdarbių palapinėje, todėl užsukit pažiūrėti.
Taip, nieko sau didvyris, žmogau.
Niekad nesakiau, kad esu didvyris.
Turėjai ką nors pasakyti. Žinojai, kad man patinki.
Bet privertei jaustis, lyg su manim būtų kažkas ne taip.
Taip, nes tu čia esi svarbiausia, Savana.
Negaliu patikėti, kad Trina taip pasielgtų.
Ji tokia bjauri kalė.
Gal tai tu bjauri ka...
Nereikėjo taip sakyti. Atsiprašau.
Aš suklydau, bet nieko tokio. Mums galima klysti.
Trina su Džeikobu tiesiog suklydo ir pripažino savo klaidą, taigi...
Ji ją pripažino.
Nesupratau?
Ačiū, kad perspėjote.
Būtų buvę tikrai nuostabu, jei būtume apie tai pakalbėję anksčiau.
Mes apie tai kalbėjomės.
Sutikome, kad bjauru nebūti kartu.
Iš pradžių liepei man nieko nesakyti. Tada pirmiausia pasakei mano tėčiui.
Po to pasakei savo tėvams. Dabar pasakei visai mokyklai.
Tiesiog viskas vyksta, kaip nori tu, o aš tame nedalyvauju.
Tai netiesa.
Žinai, jis buvo mano brolis.
- Žinau. - Atsiprašau. Pirma pasakei jo tėčiui?
Aš nenorėjau.
Tiesiog išsprūdo
tą vakarą, kai judu su mama išvažiavot į kruizą ir užsiėmėte seksu trise.
Palauk. Mes ne... Ne, tai nebuvo seksas trise.
Ne... Mes buvom išvažiavę į normalią, romantišką, santuokinę išvyką,
kol nesutrukdė tam tikri
fiziniai sutrikimai ir emocinės staigmenos.
Sakiau, kad tai suteiks pikantiškumo jūsų santuokai.
- Panaudojai kuponą? - Aišku, kad panaudojau.
Bet nemanau, kad apie tai pridera kalbėti mokinių akivaizdoje.
Tavo dukra pradėjo.
Taip. Labai nustebau, kad Bo pasakei anksčiau nei man.
Ir, Džeikobai, jaučiu, kad tarp mūsų užsimezgė ryšys, supranti?
- Galėjai paminėti, kai mes... - Rūkėm žolę?
Kai tąkart parduotuvėje kalbėjome apie santykius,
o dabar suprantu, kad tąkart patarinėjau tau,
kaip įsiverst į lovą mano dukterį.
Rūkei žolę su mokiniu?
Žmonės klysta.
Tai vadinama „būti žmogumi“.
Reikia klysti, ypač, kai esame jauni.
Aš ne šiaip sau kalbu. Nemoralizuoju.
Jei galėčiau pasakyti vieną dalyką tau kaip tavo tėtis
ir jums visiems kaip jūsų „Mokytojas“, pasakyčiau:
nebijokite klysti.
Pažvelkite į suaugusius žmones, kurie staiga,
dėl aparato,
nusprendė, kad jiems nepatinka tai, iš ko duoną valgo,
arba nepatinka jų garažas, jų partneris ar jie patys.
Žinot, ką? Galiuosi, kad nepridariau daugiau klaidų.
Gailiuosi, kad labiau nerizikavau.
Nežinau, ką reiškia MORFO,
bet žinau, kad jis daug žmonių privertė suprasti,
kad jie nori keistis ir vis dar gali pasikeisti.
Ir kai tame įžvelgiate potencialą, kelio atgal nebėra.
Žinau, kad nenoriu grįžti atgal.
Turiu galvoje, savo „Harley“ pelningai neparduočiau,
ypač po avarijos.
Ir nenoriu galvoti, kad mudu su Faridu suvedė ne likimas.
Bet turiu kaimynę,
kuri mėnesį praktikuojasi šaudyti iš lanko,
ir ji strėle peršovė savo vyrui petį.
Jai viskas gerai.
Bet dabar ji nebežino, ar tai reiškia, kad jos potencialas nėra „Lankininkė“,
ar ji paprasčiausiai per daug tai sureikšmina.
Būtent.
Būtent! Taip, pone!
O Dieve.
- Dabar taip aišku. - Ar čia viskas gerai?
Taip, jam tik vėl nušvito protas.
Bandžiau surasti tam tinkamą žodį, ir štai jis.
Tai, kas parašyta ant kortelės, tavo „gyvenimo potencialas“.
Tai ne darbas, kurį turėtum dirbti,
ne likimas, ne tavo tikslai ar dar kas nors.
Tai ne kelio pabaiga. Tai posūkis. Strėlė.
Tai - dalykas, kurį turi išgirsti apie save,
kad pasuktum reikiama kryptimi.
Brangute, tau reikėjo sužinoti, jog galėtum būti „Melage“,
kad pasakytum tiesą.
O Džeikobas, kurį nuolat kamuoja nerimas,
nes jis galvoja, kad nepavyks pateisinti savo „didvyrio“ brolio reputacijos,
gavo kortelę, kurioje parašyta, kad ir jis gali būti „Didvyriu“,
ir jis turi apie tai pagalvoti.
Ir, Akseli, tu ištraukei „Meteorologą“ tam, kad...
Nežinau. Gal tiesiog tai turėjo padėti tau patikėti savimi,
būtent tą ir sakė tavo mama
pirmąjį vakarą, kai apie tai kalbėjomės.
O gal tau puikiai seksis numatyti audras. Nežinau.
Bet žinau, kad uždavinėjome ne tuos klausimus.
Klausinėjome, iš kur MORFO atsirado,
kas jo viduje ir kaip jis veikia.
Bet turėjome klausti: „Kas mūsų viduje? Kaip mes veikiame?
Ir kodėl, iš visų vietų šiame dideliame pasaulyje,
MORFO aparatas atkeliavo į sumautą Dirfildą?“
Štai ką noriu žinoti.
Didžiuojuosi tavimi.
Aš dar net nepradėjau pamokos. Galima?
- Gerai. Žinoma. - Atsiprašau.
SENOVINĖ ARCHITEKTŪRA
Kaip tipas, nieko neišmanantis apie krepšinį,
ir yra, geriausiu atveju, vidutiniškas boksininkas,
panašu, kad Dastis nėra baisiai blogas mokytojas.
Jis pasakė kai ką įdomaus.
Ar jis iš tikrųjų paminėjo žmones, perdarančius savo garažus?
Nes atrodo, kad tai buvo skirta konkrečiai man.
Tai tikrai buvo skirta tau.
Man nerūpi.
Man patinka šitas salūnas.
BARAS
Ir man.
- Tikrai? - Taip.
Kurį laiką maniau, kad daugiau niekas nesuteiks tau laimės.
Be to, man patinka, kad gali uždaryti duris
ir įsivaizduoti, kad esi kažkur kitur.
Jei nori, galim išvykti kitur. Galvojai apie tai?
Ką, pabėgti?
Jei išvyksim kartu, manau, tai vadinama persikraustymu.
Žinau, tai prieštarauja Dasčio žodžiams,
kad reikia pripažinti savo klaidas,
bet taip pat žinau, kad mažam miestely žmonės nieko nepamiršta.
Kartą devintoje klasėje, per išvyką į botanikos sodą apsivėmiau,
ir žmonės 20 metų vadino mane „Apsivėmusiu Bo“.
Nesu girdėjęs, kad tave taip vadintų.
Aš tik tuo ir pagarsėjau.
O dabar mane tikriausiai vadina „liūdnu kaubojumi“ ar panašiai.
O tave vadina „mirusios krepšinio žvaigždės broliu dvyniu,
nuvedusiu brolio merginą“, arba nežinau.
Turbūt jie sugalvos ką nors skambesnio ir labiau įžeidžiamo.
Gerai, puiku.
Taip ir padarykim. Imkim ir...
Pabėkime. Bėkim pas indėnus.
- Tikrai? - Taip, žinoma.
Gerai, taip ir padarykim.
Pradėsiu krautis daiktus.
Ko mums reikia? Gerklę svilinančio gėrimo, be abejo.
Taip, žinoma.
Ir grandininio pjūklo.
Kas turėtų nutikti, kad mums reiktų paimt grandininį pjūklą?
Kas turėtų nutikti, kad mums nereikėtų jo paimti?
Taip, gerai sakai. Taip.
Žinai,
nesupratau, kad Trina man pasakė anksčiau nei visiems kitiems.
Tai gan šaunu.
Turiu galvoje, ne šaunu, bet tam reikėjo drąsos.
Ta mergina turi kiaušus, tiesa?
Taip. Turi.
Nežinau, kodėl tą darai. Ar tai
dovana už tai, kad buvau šūdina mama, kurios nebuvo šalia?
Ne, tai tik smulkmena.
Nėra jokių šansų,
kad tai neprivers manęs pasijusti dar bjauriau.
Išpakuok.
Tik pažiūrėk. Čia graži vaza. Labai graži.
- Tu ją nulipdei? - Taip.
Čia labiau taurė.
Tokia, iš kurios gertų karalienė.
Gerai. Jėga. Ir, taip, buvau teisi.
Be to, yra 99 % tikimybė, kad ji bet kurią akimirką subyrės, tad...
Jėga. Aš irgi.
- Kada ją nulipdei? - Nežinau.
Tiesiog lipdžiau, kai turėdavau laiko, kad apie nieką negalvočiau.
Trina, širdele, žinau, kad nekreipiau dėmesio
į tai, ką pastaruoju metu išgyvenai.
Buvau magijos vakare „Pas Džordžijų“ su Grizi
ir mačiau, ką ji tau padarė.
Tavo mama daug labiau nučiuožusi už manąją.
Nesijaudinkit. Atidarysiu!
Aš viršuje, o judvi čia.
Bet, ne, bus logiškiau, jei atidarysiu aš.
Jergutėliau.
- Ėsk grandininį pjūklą, šikniau! - Dėl Dievo meilės.
Taip, atėjau tavęs nužudyti,
nes tavo dukra susidėjo su abiem mano sūnumis!
Gerai. Jėzau. Gerai, nurimk.
Aš labai atsiprašau. Pasakiau jam, kad einu pas jus.
O jis pasakė, kad jam šovė „mirtinai geras“ pokštas, turbūt šitas.
- Matei, Džeikobai? Jo veidą. - Taip, mačiau jo veidą, tėti.
Ar galiu aš...
Taip, užeikit, prašom.
- Atsiprašau. - Ne, viskas gerai.
- Atsiprašau, kad išvadinau šiknium. - Taip, žinai, buvo labai smagu.
Labas.
Labas. Kaip sekas?
Sveiki, ponia Habard.
Labas, Džeikobai.
Jėga.
Pagalvojau, gal šįvakar norėtum su manim eiti į Dirfestą?
Į pasimatymą. Taip... Į pirmą pasimatymą.
Žinot, mes su Kese per pirmą pasimatymą ėjom į Dirfestą.
- Dasti... - Taip.
Apie tai pakalbėsime kitą kartą. Tęsk.
Aš tik pagalvojau, kad dabar, kai visi viską žino,
- galėtume... - Atsiprašau, kad nepasitariau su tavim.
Viskas gerai.
Aš džiaugiuosi, kad tau užteko drąsos šitaip pasielgti.
O dabar gal galėtume pasistengti geriau susipažinti
ir pamatyti, ar vienas kitam patinkam.
Vėlgi, gal dabar ne metas, bet visada maniau, kad judu...
- Tėti. - Dasti.
Tai nori eiti į Dirfestą?
Mano tėvai gali prisijungti?
- Trina su savo pokštais. - Ne, nejuokauju.
Tai tarsi... Mes visąlaik eidavom kartu,
ir, nežinau, tiesiog dabar norėčiau ko nors normalaus.
Eiti į pirmąjį pasimatymą į šventę elnių tema kartu su tėvais?
Žinau, kad nenori eiti.
Ten bus Grizi, ir visas tas reikalas...
O, ne. Aš eisiu. Man nerūpi, kad ji ten.
Žmonės tikrai į tave žiūrės
dėl tos padirbtos kortelės.
- Manau, į mus žiūrės labiau. - Tiesa.
- Taigi... - Į mus labai žiūrės.
Rimtai, man tai netrukdo, jei tu šito nori.
Gerai, Bo.
Mažylė nori eiti į Dirfestą, taigi, nori eiti į Dirfestą?
Ar tai atsako į tavo klausimą?
Dirfestas!
- Nejuokinga! - Taip!
- Ne viduje! - Atsiprašau.
- Ne viduje, Bo! - Atsiprašau!
SVEIKI ATVYKĘ Į DIRFESTĄ
Atsiprašau.
Atleiskit, kad sutrukdžiau bendrauti,
bet gal pastebėjote, kad netrukus pradėsime Dirfestą,
todėl man tiesiog įdomu, kada ketinat baigti šieno labirintą?
Jis baigtas.
Tikrai?
Tai kodėl matau virš šieno kupetų?
Jis turi būti dvigubai aukštesnis.
Jis skirtas vaikams.
O jūs manot, kad vaikai nemėgsta iššūkių.
- Atsiprašau, mere Fonten? - Nematot, kad aš užsiėmusi?
- Žinot, kad artėja audra? - Žinau, kad prognozuoja audrą.
Kaip manot, kam čia turim pončų?
Turbūt labiau džiaugtumėtės, jei visi tiesiog liktų namie.
Manau, kad taip.
Jei žaibuos, šieno kupetos suliepsnos kaip deglas.
Kokią turite kvalifikaciją, kad pateiktumėt tokį vertinimą?
Iš MORFO aparato ištraukiau kortelę su užrašu „Vienintelis likęs gyvas“.
Aš pirmą kartą per mėnesį išėjau iš namų.
Todėl truputį nervinuosi dėl to, ką galėčiau išgyventi.
Brangusis, prašyčiau.
Jūs ničnieko nežinot apie išgyvenimą.
Kas čia buvo? Panašu į griaustinį.
Turbūt kuris nors iš atrakcionų.
Trina, jei išsigąsi, žinai, kad gal įsikibti tėčiui į ranką.
- Arba mes galim susikibt už rankų... - Dieve.
- ...kaip „Ozo šalies burtininke“. - Taip!
Gerai, jau gailiuosi jus pakvietusi.
Tėve Rubenai! Dirfestas toje pusėje!
Papasakojau tėvui Rubenui savo strėlės teoriją.
Jis buvo labai sužavėtas.
Regis, mokytojas tapo „Mokytoju“.
Taip, tiesą sakant, daug apie tai galvojau.
Gan gera teorija, tiesa?
Taip.
Kas?
- Nieko. - Kas?
Ne, aš...
Turbūt man tik įdomu, ar...
jei tai išties posūkis kelyje, kaip sakei,
kas bus, jei mes suksime ne kartu?
Kaip suprasti?
O jei mūsų strėlės rodo į skirtingas puses?
Nežinau.
Sveiki?
Hana.
Ką darai?
Tik bandau užtaisyti skylę stoge, kol neatėjo didžioji audra.
Taigi, klauseisi Akselio oro prognozių?
Nežinau, kas yra Akselis, bet klausiau žinių.
Ką įprastai darai, kai lyja?
Turiu įmantrią sistemą, vadinamą kibiru.
Bet nemanau, kad šįkart jos užteks,
ir nenoriu pabusti skęsdama vandeny, taigi...
Pala, kaip suprasti „pabusti“?
Taip, čia mano kambarys.
Atsiprašau. Aš...
Nežinojau, kad miegi čia.
Čia panašiau į mažo vaiko, mirusio prieš 80 metų, kambarį.
Ačiū. Kaip tik tokią atmosferą ir norėjau sukurti.
- Kur visi tavo daiktai? - Keliaudama neapsikraunu.
Tiesą sakant, atvykusi čia atsikračiau daugybės daiktų.
Kodėl čia atvažiavai?
Kaip suprasti?
Kas tave atvedė į šį miestą, o ne kur nors kitur?
Galėčiau tavęs paklausti to paties.
Atvykau čia, nes mokykloje buvo vieta kapelionui.
- Ir aš. Bet turbūt ją gavai tu. - Hana, aš rimtai. Noriu žinoti.
Kodėl atėjai čia dabar?
Ką čia veiki, tėve?
Nebenoriu būti kunigu.
Tai gali būti bėda.
Abrakadabra.
Pone Džonsonai?
Pone Džonsonai!
O varge.
PAGAL M. O. VOLŠO KNYGĄ
Išvertė Sandra Siaurodinė