МОРФО ПОСТАВИ КАРТА
Добре.
ЗА ДА РАЗВИЕШ ПОТЕНЦИАЛА СИ,
ТРЯБВА ДА РАЗБЕРЕШ КОЙ СИ
Това съм аз.
Здрасти, симпатяга. Какви ги вършиш?
УИСЛЪР
"Уислър".
Знаех си.
Яко.
Помня това чувство.
Какво?
ПРОДЪЛЖЕНИЕ?
Как се продължава?
МОРФО ОТКРИЙ ЖИТЕЙСКИЯ СИ ПОТЕНЦИАЛ
Какво стана?
Най-добре всеки да види сам.
Как го задействахте? - Пробвахме варианти.
Мислех, че трябва код, но е подобно.
А как се справи с теремина?
Не знам, мъчихме се известно време. - Беше ли свирила преди?
По-скоро не. - Как така?
Джейкъб ми помогна. Не разправяй, че аз съм подкарала МОРФО.
И без това мислят, че знам всичко за него.
Не искам още въпроси. - Добре, ясно.
Може да кажем, че аз съм го разгадал.
Или аз. Поне участвах.
Всички знаят, че свиря на теремин, ще е по-достоверно. Я чакайте!
Аз свирих. Кас е свирила, преди да ми го подари.
Явно и Хана може да свири. Какво е единственото общо помежду ни?
Сините точки? - Нищо.
Имаме сини точки.
Джейкъб, я посвири. - Не знам дали искам сини точки.
Стига, Джейкъб. После лично ще ти ги махна.
Не искаш ли да решиш загадката?
Тереминът не работи. - Преди малко свиреше на него.
Включен ли е? - Той не се включва.
Какво му направи?
Здрасти. - Какво става?
Г-жо Хъбард, пробвахте ли? - Приличаше ли на теб?
Най-добре и друг да опита. - Аз нямам карта.
Аз имам, но не я нося навсякъде.
И аз не я нося. Стои си в халата. - Не го ли переш?
Кой си пере халата? - Мислех, че всеки.
Дъсти, трябва да говоря с теб.
Откъде знае как изглеждаме? - Не знам.
И ти ли беше на ски? - Не, моят сюжет беше по-мрачен.
Бях на "Диърфест". На вид беше едно към едно.
Влязох в лабиринта от сено.
И видях майка ми. Стоеше там с корона на главата.
Аз се приближих, но вместо да я прегърна,
я намушках.
Ужас!
Много пъти, с нож.
На машината пише "Разбери кой си". Това ли съм аз - нападател с нож?
Човек, който наръгва майка си? Убийца?
Това не е в твой стил, едва ли ти е било приятно.
Танцувах върху трупа й.
О, не!
Според мен е метафора. - Дали?
За да реализираш потенциала си, трябва да отрежеш майка си.
Ти си го направила, но в истинския живот е било с прегръдка.
А ските за какво са метафора?
Още не съм я разгадал.
Нещо за Уислър, нали? Тогава бяхме разделени.
Теорията ти се потвърждава.
И моята метафора е за независимост.
Това не е ли Нат?
Нат, ехо!
Здрасти.
Здравейте, как сте? Аз отивам да потичам.
Облечена така? - Ами да.
Понякога тичам с дрехите от предишната вечер.
За да не цапам и други, нали разбирате?
Вие защо сте станали толкова рано?
Не сме лягали.
МОРФО проработи. - Заслугата е моя.
Така ли? Невероятно. - Да.
Май доста неща са се случили през последните 24 часа.
Да ги обсъдим на вечеря. Например при Джорджо.
Добре. - Не може ли другаде?
Нат, трябва да пробваш машината. - Да, само момент.
Здравей, миличка. Сега ли ставаш?
Какво говориш? Савана, не. Бях си у нас цялата вечер.
Дъсти.
Ако наистина се разделяме, за да търсим себе си,
за себетърсене, трябва да кажем на Трина.
Съгласен.
И да измислим нещо по-добро от "себетърсене".
Да не се излагаме.
Ние му викаме "себетърсене". - От "търсене на себе си".
Малко навява на раздяла.
Но не е. - Не.
По-скоро е нов етап, като румспринга. Учите за амишите, нали?
За кратко всеки от нас ще разполага със свободата си.
Ще се дрогирате и ще спите с непознати ли?
Нищо подобно. - Не.
Освен ако дрогирането не е част от самоопознаването.
Извън връзката. - Ами да.
Може пък да шмръкна някоя магистралка.
Ще минеш и без кока. - Като се знам.
Може ли да питам нещо?
Разбира се. - Давай.
Спали ли сте въобще? - Какво?
Решихме да пийнем повечко кафе и да издържим без сън.
Но сме добре и мислим трезво.
На тате му се затварят очите. - Не, мисля над думите ти.
Ще спите ли с други?
Май не сте го обсъдили.
Аз...
Не сте.
Може да го обсъдим. - Така ли?
Не пречи.
Да помислим как ще се отрази на Трина.
Като дете на разведени родители знам, че това те прави несигурен.
Но ние не се развеждаме.
Обяснете на детето, че се обърках. Някой ще се изнася ли?
Не, не! - Ясно.
Баща ти ще спи в мазето известно време.
Ще се отделим, докато разберем какво искаме.
После пак ще се съберем.
Ще се обичаме повече.
Добре. - Така ли?
Оженили сте се прекалено млади. Разбирам защо се налага.
Добре, супер.
Нямам версия за приятелите си, обяснението ви беше трагично.
Искаме да знаеш, че те обичаме повече от всичко.
Ако имаш нужда от нещо, само ни кажи.
Купон довечера? - Тук ли?
У нас? Имаш предвид да ни няма?
Справям се със "себетърсене".
Колко бутилки от това уиски може да взема, без баща ти да разбере?
Колко ни трябват? Хората си носят или как?
Не си ли правил парти? - Не съм и ходил.
Винаги ходеше Колтън, а аз си оставах у нас и перях.
Много самоотвержено. - Така си е.
Супер, че ще има купон, но не успях да се наспя.
Само аз ли съм спала снощи?
Като оправихме машината, заприиждаха желаещи да я пробват.
Мен пък не ме интересува.
Явно "следващият етап" за нашите е да си починат един от друг.
Представям си за мен какво ще каже.
Вашите се развеждат? - Не, би било твърде просто.
Ще живеят отделно, но под един покрив.
По дяволите. - Да.
Ти добре ли си? - Да, знаеш го баща ми.
Няма да издържи повече от ден без мама.
Първата им работа като разделени ще е да вечерят заедно навън.
Не съм притеснена, смятам да се възползвам, докато мога.
Май ще стигне.
Добре, а ще има ли мезета? Ядки и хапки или по-скоро колбаси?
Ще е много забавно.
Мога да нарежа и плодове.
За мен вечеря при Джорджо значи в ресторанта.
Хубавото в случая е,
че кажем ли на Нат, все едно сме казали на всички.
Мислиш да им казваме ли?
Давай да им казваме. - Така ли?
Добре дошли!
Пресвета Дево!
Заповядайте.
Домът на Джорджо е и ваш дом. И мой дом.
Помните ли отец Рубен? И Хана е тук.
Здрасти. - Пак се засичаме.
Приятна изненада, но как така?
Джорджо имал важна информация за машината.
Ти си машина, отче. Знам те аз какви мускули криеш под расото.
Заповядай, Каси.
Благодаря. - Шампанско, Дъсти.
Преди да продължим с веселбата тази вечер,
ще ви помоля да сложите мобилните си устройства тук.
Аз отказвам.
Дъсти, тук не се разсейваме, искаме го и от гостите.
Кого визираш с това "ние"?
Нищо няма да ви стане. Не робувайте на технологиите.
Хайде, давай телефона. - А ако ми звъннат по спешност?
Така не е ли по-приятно?
Както обичам да казвам, да живеем тук и сега.
А аз добавям едно "еха"! - Натали!
С Джорджо вече сме гаджета!
Това ли е важната информация? - Няма връзка с машината.
Всъщност има, Хана.
С Джорджо смятаме, че сме най-доброто един за друг.
Искам си телефона. - Не може.
Прибързваш, Нат.
Да, нещата се развиха бързо, но любовта ни е истинска.
Искахме да кажем на приятелите си лично, преди да излезе в "Дайджест".
Отче, исках да се изповядам, че връзката ни е консумирана многократно.
Не си длъжен. - Но може ли?
Защото е невероятно. - Боже.
Хана, съжалявам. Като бивша, дано не те наранявам.
Затова ли ме покани?
Да живеем тук и сега.
За Джорджо и Нат.
Вдига тост за себе си. - Забелязах.
Остави кухненската хартия. - Никой не ползва подложките.
Ако после ти се обяснява за петната от чаши, добре.
Знам, че си свикнал да си мъжът в къщата, но не сме у вас, спокойно.
Напрегнат съм. Наясно съм, че изглеждам като Колтън.
Всички очакват да съм като него, но не знам как.
Не съм купонджия, Трина. - Джейкъб, никой не те кара да си.
Добре.
Буквално никой не се занимава с теб. - Ще подмина този коментар.
Дръж се нормално. И остави кухненската хартия.
После все едно си във видеоигра. Героят е досущ като теб.
И машината ти казва: "Това си ти".
И ти показва някакъв откъс.
Не знам как да го опиша. - Малко е зловещо.
Дори да си ти, не е казано, че си само това.
Интересно. Какво имаш предвид, Дъсти? Обясни.
Ами добре.
Потенциалът е като стрелка. Дава ти информация за нова посока.
Може би като я видиш, по-лесно тръгваш в новата посока.
Според мен е като сън.
Пробвал си? - Какво ти се падна, отче?
Видеоигра за трепане на вампири ли?
Няма да споделя, но тези предсказания са като сънища.
Предсказания.
Тръгнеш ли да ги описваш на друг... - Той се отегчава.
Лични неща са. Не са за пред всички.
Трябва да ги изживееш.
Видиш ли ги, дори да не ти харесват, знаеш какво значат.
"Предсказания" ми харесва.
Може ли да го ползвам в материала за "Дайджест"?
Щом искаш.
Благодаря. - Аз няма да се допитвам.
За кое? - За следващия етап. Няма нужда.
Откакто съм с Натали, знам кой съм.
И за мен е така.
Кас, най-после можем да излезем четиримата.
Като стана дума, и ние искаме да ви съобщим нещо.
Слушаме ви.
Анимацията е много зле, а графиката за нищо не става.
Някакви си 15 секунди, а нямаш контрол. - Това не ти е игра.
Не разбрах. Моята карта е "Лъжкиня", ще ми покаже как лъжа ли?
Не мисля, че е буквално. Моята игра беше по-скоро приключение.
Ти го каза - "игра".
Вървях през някаква поляна, но с нещо като заграждение.
От едната страна имаше овце.
А от другата - лисици.
Моята героиня тръгна да събаря оградата.
Но вместо да... - Кой иска да се напие?
Или не ви е до това?
Тъкмо обсъждахме нещо. - Добре, сядам.
Залепил си кенчетата ли? - Да, правя се на Едуард Двата литра.
Не буквално де. Май по-скоро съм Едуард Двете бири.
Както и да е. Я пак ми обяснете какво става.
Ами Рита ни споделяше нещо.
Яко.
Ще пробвам да махна едната.
Джейк. - Мамка му.
Човече! - Какво правиш?
Ще избърша, само че изхабих цялата кухненска хартия.
Ще взема друга от мазето. Само спокойно.
Само за шест седмици. После с Дъсти пак ще се съберем
и ще си разкажем как е било. - А ако не стане така?
Аз мислех, че ще играя хокей 20 сезона и ще спечеля седем купи "Стенли",
но се контузих и край - всичко се случва.
А ако срещнеш някого?
Или някой, който е имал чувства към теб, сега осъзнае, че още ги има.
Точно като си в приключенския етап на вашите отношения.
Любов моя. - Спокойно, добре съм.
Просто... Боже.
Имам доста купони за две двойки на цената за една.
За най-различни места са. - Нат.
Извинете ме за момент.
Всичко наред ли е? - Да, отче. Дъсти и Кас я разстроиха.
Ние ли, Джорджо?
Не фактът, че до миналата седмица открито сваляше жена ми,
а Нат тъкмо разбра, че си даваме почивка?
Свалял си Кас? - Дори аз знаех.
А ти и Джорджо? - Момичета, не се карайте за мен.
Този пък! - Винаги ще си ми скъпа, Кас.
Разбирам, че с Дъсти имате проблеми в спалнята.
Не сексът е проблемът.
Но това не променя новите ми чувства към Натали.
Държа да се знае. Натали, скъпа!
Искаш ли да му видим банята? - Хайде.
Друго си е, като казахме на всички.
Да.
Ваната е разположена ненатрапчиво.
Има и бюст на Джорджо. Дело на скулптора Триизмерен Принтер.
На огледалото е картата му "Суперзвезда", която той почти не споменава.
А чекмеджетата са пълни с маски за разкрасяване.
Баня мечта.
Сега радваш ли се, че дойде на тази извратена вечеря?
На мен ми е забавно. - Виждам.
Какво ти предрече? - Беше хубаво.
Не подхвърляй, разкажи.
Видях се като малък, мотаех се с баща ми и бях щастлив.
Стана ми приятно да си го спомня.
И да се замисля, че картата "Отец" може да не се отнася само до мен.
Значи вярваш на МОРФО?
Не, но нали ти споменах, че вече не искам да съм свещеник.
Помня, да. Но това е голяма отговорност.
Не те държа отговорна. Споделям как се чувствам.
Вече не искам да съм само свещеник.
Не искам просто да напътствам другите.
Не е зле да се вгледам в себе си.
И да преосмисля какво ми носи радост.
"Преоткрий радостта" ще е страхотен неонов надпис.
Не ми казвай, че се криеш тук, защото те изложих.
Какво? Не. - Знам, че провалих купона.
Джейкъб, няма общо с теб.
Заради това е.
Видях къде ще живее баща ми и се натъжих.
Осъзнах, че нашите се разделят и ми стана гадно.
Животът ни тъкмо се нормализира.
Но ето, че се оплаквам на човек, загубил единия си родител.
Разбирам те. Не искаш семейството ти да се разпадне.
Но моя приятелка каза, че не иска една връзка за цял живот.
Явно е секси. - Най-готината.
Може пък следващият етап за родителите ти
да се окаже полезен за всички ви.
А следващият етап за мен?
Ще дойда с теб, да провериш.
Знам, много си мил.
Така е.
Мил съм, но и лошо момче купонджия.
Абсолютно. - Нали?
Да. - Добре.
Ще ида да почистя горе, преди да си дойдат вашите.
Добре, лошо момче.
Ти го каза.
Внимание, приятели! - Чак пък.
Хана, отец Рубен, къде сте?
Какви ги вършите там? Сауната ли разглеждахте?
Супер е, нали?
Имам още едно съобщение. - Мили боже!
Натали, помниш ли снощи, като ти разказвах
за любимите си хокеисти по време на любовния ни маратон?
Да.
Както казва номер 99, великият Уейн Грецки,
"Пропускаш само ако не пробваш". - "Ако не пробваш".
Сега ще допълня Уейн.
Понякога пробваш и пропускаш.
Но шайбата се удря в някого и влиза в мрежата.
Стреляш и вкарваш.
Тя ли е мрежата? - Май да.
Натали Плурал. - Пърл.
Пърл.
Мили боже. - Не!
Ще ми окажеш ли честта да станеш най-великата
и първа г-жа Джорджо?
Разбира се, да. - Наистина ли?
Да. - Супер!
Боже. - Браво, Нат!
Скъпа, не мога да си намеря място от щастие.
Иде ми да се пробвам да изпея рап.
Давай. - Римите напират в мен, Натали.
Недей.
Давай. - И така.
Натали, Натали, чуй словата ми.
Любовта ти пробужда сетивата ми.
Близка си с Кас, обикнах те от раз. - Телефоните и ви оставяме.
Да те обичам ти се вричам.
Много странно.
Ключовете в якето ли са? В другата стая ли го занесе?
Натали, вкусна като пица.
Ето телефоните. - Как се отваря това?
Ще го мислим в колата. Хайде!
Моля ти се. - Римите се лееха.
Да бе, аз римувам по-добре от Джорджо.
Джейкъб! Къде е Трина? - Горе, легна си.
Аз си тръгвам. Да знаете, че Трина ми каза за вас.
Тя как ти се стори? Ще ни кажеш, ако нещо не е наред, нали?
Да, разбира се. И с вас всичко ще се нареди.
Лека нощ. - Да.
Ще се видим в училище. - Лека нощ.
Лека.
Добре, и сега?
Всеки се прибира у тях си, а не в общия ни дом.
Да.
Искаш ли да изпием по едно у нас?
За себетърсенето!
Откъде ще започнеш?
Ще идеш на ски в Уислър ли? - Нищо подобно.
Каза, че предсказанието ти не било само за ски.
Не разбрах добре. - Уислър не се отнася за сега.
Навремето ми се искаше да остана още.
Бяхме се разделили онзи семестър. Аз се забавлявах.
Сигурно и ти. Знаеш - купони, приключения.
Щеше ми се да остана още малко. Не завинаги.
Само шест седмици? - Щеше да е супер, да.
Не знам какво щеше да стане. Можеше да няма разлика.
Можеше още първия ден да се тресна в някое дърво и да умра.
Няма значение, върнах се заради теб.
Защото те обичах.
И се боях да не те загубя.
Такъв съм си.
Това видях в частта от предсказанието, която не ти споделих.
Стигна ли до нещо, което ме плаши...
Спирам.
И се отказвам, не го правя. Знаеш ме, не рискувам.
Искам да ми е лесно.
Не че ти си лесният път, даже се оказа доста труден.
Какви ги говоря? Изобщо не стана ясно.
Тъжно. - Не, извинявай.
Тъжното е, че тогава и аз исках да остана в Италия.
Не завинаги. - За шест седмици?
Да, или малко повече.
Тъжно ми е, че и двамата сме се ограничавали толкова дълго
от страх да не се нараним.
Но сега си даваме шест седмици. По-добре късно, отколкото никога.
Предчувствам, че ще ни се отрази добре.
Какво?
И при мен имаше втора част.
Нали не си наръгала и мен?
Наръгала си ме? Кас!
Като убих мама, ти влезе в лабиринта и аз те погнах като обезумяла.
Пак ли имаше танц? - Беше по-скоро менует.
Но както сам каза, това са метафори.
Нещо, което ни насочва в правилната посока.
Каквото и да предстои, не е ли по-добре да знаем?
Сигурна ли си, че го искаш?
ПО РОМАНА НА М. О. УОЛШ
Превод на субтитрите Северина Цанкова