VLOŽTE KARTIČKU
To je dobrý.
CHCETE-LI NAPLNIT SVŮJ POTENCIÁL,
MUSÍTE ZJISTIT, KDO JSTE
To jsem já.
To...
Ahoj, ty jeden rozkošnej rošťáku. Co to děláš?
Whistler.
Ty vole, já to věděl.
No tohle. Tak jo.
To si pamatuju.
Co je?
CHCETE POKRAČOVAT?
Jak to mám udělat?
OBJEVTE SVŮJ ŽIVOTNÍ POTENCIÁL
Co se stalo?
Tohle musíte vidět sami.
VELKÝ POPRASK NA MALÉM MĚSTĚ
- Jak jste na to přišli? - Zkusili jsme vše.
Já tipoval, že to chce cheat. A vlastně asi chtělo.
- A jak to, že umíte hrát na theremin? - Nějakou dobu nám to zabralo.
Ty už jsi na něj hrála?
- Nemyslím si. - Nemyslíš?
Nevím. Jacob mi pomohl, tak nikomu netvrď, že jsem na to přišla já.
Už tak si každej myslí, že o tom vím všechno.
- Nechci další otázky. - Dobře.
Tak jim řekneme, že jsem na to přišel já.
Nebo já. Já u toho totiž byl.
Já na theremin hrát umím, takže to bude věrohodnější. Počkat.
Já už na něj hrál. Cass prý taky, než mi ho dala.
Hana na něj taky umí hrát.
A co máme my tři společného?
- Modré tečky? - Vůbec nic.
Všichni máme ty modré tečky.
Jacobe, musíš na něj zahrát.
Já ty tečky asi mít nechci.
No tak, Jacobe. Vlastnoručně ti je odoperuju.
Copak tu záhadu nechceš vyřešit?
Nefunguje.
- Před chvilkou fungoval. - Teď ne.
- Je zapojenej? - To není potřeba.
Cos s tím udělala?
- Ahoj. - Co se děje?
- Zkusila jste to? - Byla tam tvá postavička?
- Musí to zkusit někdo další. - Já nemám kartičku.
Já jo, ale nenosím ji u sebe.
Já taky ne. Měl jsem ji v županu.
- Ty ho nepereš? - Župan se přece nepere.
Župan si pere každej.
Dusty. Musím s tebou mluvit.
- Jak to ví, jak vypadáme? - Nevím.
Tys nelyžovala, že?
Ne.
Bylo to trochu depresivnější než to tvoje.
Takže jsem byla na Deerfestu. Bylo to úplně přesný.
Vešla jsem do bludiště.
A tam byla máma. Stála tam s korunou na hlavě.
Šla jsem za ní, ale místo abych ji objala,
jsem ji bodla.
A sakra.
Jakože několikrát. Nožem.
Chápeš? Ten automat ti říká, že máš zjistit, kdo jsi.
Takže tohle já jsem? Násilník s nožem?
Člověk, co ubodá vlastní mámu? Vrah?
Ne. Navíc sis to bodání přece nijak neužívala.
Pak jsem na ní tančila.
To ne.
Víš, co si myslím? Je to metafora.
- Jo? - Jo.
Jestli chceš naplnit svůj potenciál, přestaň se stýkat s mámou.
Což jsi udělala.
Akorát ve skutečnosti jsi ji objala.
A co je to za metaforu s tím lyžováním?
No, to jsem asi ještě nerozklíčoval.
Jde o Whistler, ne? Jak jsme byli naposled každý sám.
To se zřejmě potvrdilo.
U mě jde v jistém smyslu taky o to, abych se postavila na vlastní nohy.
Hele, není to Nat?
Nat! Hej!
Ahoj.
Ahojky. Co vy tady?
Šla jsem si zaběhat.
- Ty běháš v tomhle? - Jo.
Někdy když jdu běhat, beru si to, co jsem na sobě měla předchozí večer,
abych nešpinila další oblečení.
Ale co vy tady tak brzo?
No, my ani nešli spát.
MORPHO už zase funguje.
Já ho zprovoznil.
- Fakt? To je skvělý. - Jo.
Za posledních 24 hodin se toho stalo strašně moc.
Měli bychom se sejít u večeře a všechno to probrat.
Nevím, třeba u Giorgia?
- Rozhodně. - Co jinde?
Nat, zkus ten automat.
Bože, jo... Pardon.
Ahoj, beruško. Tys teď vstala?
Cože? Savannah! Ne. Celou noc jsem byla doma.
Dusty.
Jestli vážně chceme být chvilku každý sám
a sami se poučit z tohohle...
sepoučení...
musíme to nějak říct Trině.
To jo.
Ale vymyslíme název, kterej nebude tak absurdní jako „sepoučení“.
Napadne nás něco lepšího.
Nazvali jsme to „sepoučení“.
Což vzniklo spojením slov „sebe“ a „poučení“.
A zní to jako odloučení.
- Ale to to není. - Ne.
Ne. Je to taková vztahová rumspringa. Učili jste se o amiších, ne?
Chceme mít možnost si krátce vyzkoušet větší volnost.
Takže budete ve městě šňupat koks a šukat s jinýma lidma?
- To určitě ne. - Ne.
Teda ledaže by nám koks pomohl zjistit, kdo jsme,
- když nejsme spolu. - No jo.
Jo, možná to káčko prubnu.
- Kokain šňupat nebudeš. - Asi ne.
Můžu se zeptat?
- Ano. Prosím. - Prosím.
- Spali jste vůbec? - Co?
Rozhodli jsme se, že vypijeme hodně kafe.
Že únavu překonáme. Ale věř mi, že se soustředíme a máme jasnou hlavu.
- Táta má zavřený oči. - Ne. Přemýšlím o tom, co říkáš.
A co to šukání s jinýma lidma?
O tom jste nemluvili, co?
Já...
Ne.
Asi bychom měli?
Měli bychom?
No, asi můžeme.
Ale měli bychom myslet i na Trinu, víš?
Jako dítě rozvedených rodičů vím, jak to člověka rozhodí.
Jo. Ale my se nerozvádíme.
A nejseš dítě, ale jinak jo, jsem fakt docela zmatená.
Někdo se odstěhuje nebo...
- Ne. To ne. - Fajn.
Táta bude chvilku spát ve sklepě.
Abychom měli trochu prostoru a mohli zjistit, kdo jsme.
A pak se k sobě vrátíme.
Silnější než dřív.
- Já to chápu. - Jo?
Byli jste moc mladí, když jste se dali dohromady.
Takže chápu, že vám to prospěje.
Dobře. Chápeš.
Ale nevím, co říct kámošům. Nepřednesli jste to moc srozumitelně.
Chceme jen, abys věděla, že tě máme nade vše rádi
a že se na nás pořád můžeš obrátit.
S čímkoliv, v každém případě.
Můžu uspořádat párty?
Cože? Domácí?
U nás doma? Když tu nebudeme?
Jsem dítě sepoučených rodičů.
Kolik lahví whiskey si můžu vzít, aniž by si tvůj táta všiml?
Kolik jich potřebujeme? Přinesou si hosti svoje pití nebo...
Tys nikdy párty nepořádal?
Já nikdy na žádné nebyl.
Chodíval na ně Kolton a já jsem doma pral prádlo.
To je hezký.
Jo.
Takže mejdan zní zábavně, to jo.
Akorát jsem se moc nevyspal...
To jsem v noci spala jenom já?
Když jsme zprovoznili ten automat, lidi chtěli zjistit, kdo jsou, takže...
Já po tom zrovna netoužím.
Naši se v další „fázi“ nechali přesvědčit, že by si měli dát pauzu.
Tak co bych se o sobě dozvěděla já?
Cože? Vaši se rozvádějí?
Ne. Chraň bůh, to by bylo moc jednoduchý.
Jenom budou žít odděleně v jednom domě.
Jo takhle.
Jo.
Ty to zvládáš?
Jo. Znáš tátu.
Bez mámy nepřežije dýl než den.
Vlastně první, co v odloučení udělají, bude společná večeře.
Takže si s tím nedělám hlavu, ale mám v plánu toho využít, dokud to jde.
To by mělo stačit.
Tak jo. A co s tím občerstvením?
Chceme tam oříšky a křupky, nebo spíš uzeniny?
To bude paráda.
Můžu na talíř nakrájet ovoce.
Když tě někdo pozve k Giorgiovi, předpokládáš, že myslí jeho restauraci.
Na té večeři bude dobré to,
že když Nat řekneme o našem sepoučení, roztroubí to za nás.
Jsme připravení to oznámit?
- Jo. - Jo?
Jo, podle mě jsme.
Benvenuto.
Panenko skákavá.
Pojďte dál, vy dva.
Giorgiův casa es su casa a taky mi casa.
Otce Reubena si pamatujete? A je tu i Hana.
- Jo. - Tak se zase setkáváme.
Milé překvapení, ale co tu děláte?
Giorgio prý ví něco o automatu. Je to závažný.
To vy asi zvedáte závaží, otče.
Já ty pracky pod tím rouchem viděl.
Prosím, Cassie.
- Díky. - Trochu toho šáňa. Déčko.
Tak. Než se oddáme veselí, požádám vás,
abyste své mobily dali do téhle bezpečnostní kapsičky.
Ani náhodou.
Dusty, my chceme žít v přítomnosti a vybízíme k tomu i své hosty.
Promiň. Tím „my“ myslíš...
Nebojte se odpojit. Nenechte se těma krabičkama svázat.
- Šup, Déčko. Sem s tím. - Co když se něco stane? Jo.
Vidíte? Není to lepší?
Jak vždycky říkám, přítomnost je tady.
A jak vždycky říkám já, přítomnost má grády.
- Natalie, ty jo. - Chodíme spolu! To je ta novina.
To je ta závažná informace?
To se automatu vůbec netýká.
No, Hano, týká.
S Giorgiem jsme totiž potenciálem sobě navzájem.
- Vrátíš mi ten mobil? - Ne.
To šlo moc rychle, Nat.
Šlo to hrozně rychle, ale je to hrozně opravdový.
A chtěli jsme to kamarádům říct osobně, než o tom napíše Drbna.
A otče, chci se vyzpovídat z toho, že náš vztah byl už několikrát naplněn.
To nemusíte.
- Ale můžu? Protože to bylo úžasný. - Ach bože.
A Hano, tobě se omlouvám.
Snad ti to jakožto mé bývalé milence neublíží.
Proto jsem tady?
Tady je přítomnost.
Na Giorgia a Nat.
- Připil sám na sebe. - Všiml jsem si.
Hele, s těma ubrouskama to nepřeháněj.
Nikdo nepoužívá podtácky.
Jestli chceš vašim vysvětlovat ty kroužky, fajn.
Tak jo. Vím, že jsi zvyklej tomu u vás doma šéfovat,
ale tady nejsi doma. Takže se hoď do klidu.
Je to velkej stres. Uvědomuju si, že vypadám jak Kolton.
Třeba čekají, že se tak budu chovat, ale já nevím jak.
Nejsem zrovna bavič.
Jacobe, to od tebe nikdo nečeká.
Dobře.
Vážně nikdo. Máme od tebe přímo nulový očekávání.
- To se mě vůbec nedotklo. - Prostě buď sám sebou.
A nech už prosím ty ubrousky, ano?
Uvidíte sami sebe jako postavičku z videohry. A fakt jste to vy.
A pak vám to řekne: „Tohle jste vy.“
A ukáže vám to nějakou scénu a...
Nevím, jak to popsat.
Zní to děsivě.
Možná, ale i když ti tvrdí, kdo jsi, tak nejsi jen to jedno.
Zajímavé. Jak to myslíš, Déčko? Rozveď to, prosím.
No... Dobře.
Pokud je potenciál taková šipka,
něco, co o sobě potřebujete slyšet, abyste získali nový směr,
tak třeba tohle potřebujete vidět, aby vás to tím směrem postrčilo.
Spíš je to jako sen.
- Počkat. Tys tam byl? - Co jste tam viděl?
Videohru, ve které kněz vraždil upíry nebo tak?
To si nechám pro sebe, ale jak říkám, ta vidění jsou podle mě jako sny.
Vidění.
Když to někomu zkusíte popsat...
Budete ho nudit.
Ne, je to prostě osobní.
Člověk by si to nedal na ceduli před dům ani na nárazník auta.
Vidění je osobní.
Když to uvidíte, byť třeba neradi, tak přesně víte, co to znamená.
Slovo vidění se mi líbí.
Můžu to použít v článku do Drbny?
Klidně.
- Díky. - Já do toho každopádně nejdu.
- Do čeho? - Do další fáze. Nepotřebuju to.
Teď když mám Natalie, vím, kdo jsem.
Já to vnímám stejně.
A Cass, teď konečně můžeme na rande ve čtyřech.
Jo. Když jsme u toho, taky vám chceme něco oznámit.
Sem s tím.
Ta animace v další fázi je ubohá a grafika přímo na hovno.
- Jo. Má to 15 sekund a nemůžeš nic dělat. - Není to hra.
Počkejte, to nechápu. Když tam strčím svýho „lháře“, uvidím sebe, jak lžu?
Tak doslovný to nebude. U mě to byla spíš questová hra.
Řeklas „hra“.
Šla jsem po louce a byl tam plot.
Na jedné straně plotu bylo plno ovcí.
A na druhé straně byly lišky.
A ten můj avatar začal ten plot rozebírat.
- A místo... - Hej.
Kdo se chce ožrat jak dobytek?
Tohle ne?
Zrovna si tu povídáme.
Bezva. Jo. Tak já se posadím.
Ty sis je přilepil k rukám?
Jo, to je pivorukej Edward. Chlastací hra.
I když tohle není pořádný pivo. Takže spíš plechorukej Edward.
Jo.
Pardon, co se děje?
No, Rita se nám zrovna chtěla s něčím svěřit.
Pecka.
Asi jednu tu plechovku můžu položit.
- Jakeu, kámo. - Sakra.
- Ty vole! No tak. - Co blbneš?
Já sám.
Asi jsem vypotřeboval ubrousky.
Zajdu do sklepa pro další. Ale uklidni se, prosím.
Je to jen na šest týdnů. Pak se k sobě s Dustym vrátíme
a budeme si vyprávět o nových zážitcích.
Ale co když ne?
Já si taky myslel, že budu 20 sezón v NHL a vyhraju sedm Stanley Cupů,
dokud jsem si trvale nepoškodil ruku.
Může se stát cokoliv.
Co když někoho potkáte?
Nebo co když si někdo, kdo vás miloval, najednou uvědomí,
že vás pořád miluje?
A když teď máte tu vztahovou rumspringa...
- Mi amore. - Ne, to je dobrý.
Akorát... Bože. Mám hromadu poukazů na čtyři jídla za cenu dvou
- a na atrakce v okolí, takže... - Nat.
Asi na chvilku potřebuju...
Je v pořádku?
Je, otče. Dusty a Cass ji jenom hodně rozrušili.
Takhle jsi to pochopil? Nemyslíš, že to souvisí s tím,
že ses do minulého týdne neskrývaně ucházel o mou ženu
a Nat teď zjistila, že máme pauzu?
Ty ses ucházel o Cass?
To jsem věděl i já.
Já nevěděla o Giorgiovi a tobě.
- No tak, nehádejte se o mě. - Nikdo se o tebe nehádá.
Vždycky pro tebe budu mít slabost, Cass.
Ale to, že máte s Déčkem problémy, ať už v ložnici, nebo jinde...
O sex nejde.
To nic nemění na citu k Natalie, který se ve mně probudil.
Musím to vyjasnit. Natalie. Il mio bambino!
Chceš vidět jeho koupelnu?
- Rozhodně. - Dobře.
Mělas pravdu. Říct jim to bylo super.
Jo.
Všimněte si nenápadného umístění vany.
Tady vidíte Giorgiovu sádrovou bustu,
jejímž autorem je známá 3D tiskárna.
Věnujte pozornost zrcadlu,
kde uvidíte jeho zřídka zmiňovaný potenciál „superstar“.
A v zásuvkách najdete znepokojivé množství peelingů.
Přesně tak jsem si to představoval.
Jo. Už jsi rád, žes na tu ujetou večeři kývl.
Ale jo, dobře se bavím.
- Bavíš, viď? Co se to stalo? - Měl jsem hezké vidění.
Neprovokuj mě, jestli mi to nechceš říct.
Byl jsem tam já jako malý kluk se svým tátou a byl jsem šťastný.
Bylo fajn si připomenout, jaké to bylo.
A taky je fajn, že se ten potenciál „otec“ nemusí vztahovat jen ke mně.
Ty jo. Takže jsi konvertoval k morphismu?
Neřekl bych, že konvertoval.
Ale víš, jak jsem říkal, že už nechci být kněz?
Jo, vím. A musím říct, že jsem kvůli tomu docela ve stresu a...
Ne, já na tebe nechci tlačit.
Myslím, že jde spíš o mě.
Spíš už nechci být jenom kněz.
Nechci pořád jenom radit ostatním.
Potřebuju zapracovat sám na sobě.
A znovu zjistit, co mi dělá radost.
„Poznejte znovu radost“ by byl parádní neonový nápis.
Bože. Schováváš se tady, protože se za mě stydíš?
Cože? Ne.
Chápu to. Tím svým „humorem“ jsem ten mejdan podělal.
Jacobe, já bych se za tebe nikdy nestyděla.
Je to kvůli tomuhle.
Když vidím, jak si to tu táta zařídil, jsem z toho smutná.
Začíná mi docházet, že to naši fakt udělají.
A je to na hovno.
Zrovna to začínalo být normální.
A vím, že si na to stěžuju člověku, který o jednoho rodiče přišel.
Já to chápu. Ani ty nechceš přijít o rodinu.
Ale vzpomínám si, že mi někdo řekl, že nechce mít celý život jednoho partnera.
To zní sexy.
Nejvíc.
Takže ať ta další fáze pro vaše znamená cokoliv,
třeba to pro všechny může být dobrý.
A co moje další fáze?
Klidně to půjdu zjistit s tebou.
Já vím. Jsi moc milej.
Jo.
Milej, ale taky trochu drsnej pařmen?
- To rozhodně. - Jo.
Jo.
Tak jo.
- Půjdu nahoru uklidit. - Jo.
Než se vrátí vaši.
Dobře, drsňáku.
Já to neřekla. To ty.
- Pozor, přátelé! - Jak se to vezme.
Hano, otče Reubene, kde jste?
Co je? Co děláte? Viděli jste moji parní lázeň?
Bezva, co?
Fajn. Chci ještě něco oznámit.
Ježíšku na křížku.
Natalie. Vzpomínáš, jak jsem ti včera mezi milováním
vyprávěl o svých oblíbených hokejistech?
Jo.
Dobře. Jak řekl ten nejlepší neboli číslo 99 neboli Wayne Gretzky:
- „Když to nezkusíš, nemůžeš se trefit.“ - „Trefit.“
Já zajdu ještě o krok dál než Wayne, jo?
Občas to člověk zkusí a myslí si, že se netrefil.
Ale pak se puk odrazí od někoho jiného
a vletí přímo do sítě.
Vystřelil a skóruje.
- Ta síť je ona? - Nejspíš ano.
- Natalie Plurálová... - Pearlová.
Pearlová.
Jen to ne.
Ale ne.
Chtěla bys být ta moje nejlepší
neboli moje první paní Giorgiová?
Ano.
- Samozřejmě. Ano. - Vážně?
- Jo! - Jo, jedem!
- Jo! - Ano!
- Prokrista. - Jo, Nat!
Kotě.
Jsem tak šťastnej, že ani nevím, co mám dělat.
Asi bych si měl střihnout freestyle rap.
- Dobře. Jo. - Ty verše ze mě prýští.
To ne.
- To jo. - Jo.
Natalie, Natalie. Teď abychom pokecali.
Zamotalas mi hlavu, slyším jenom „tralali“.
S Cass se kámošíš...
Dáš nám mobily? Ať máte soukromí.
Navždy má jsi, to se spolehni.
- Natalie... - Trapas.
Kde jsou klíče? V bundě. Kam jsi ji dala? Vedle?
Natalie, Natalie, ty moje pizza jsi...
- Mám ty mobily. - Jak to otevřeme?
To vyřešíme v autě. Hlavně už běžte, sakra.
To teda ne.
Každopádně měl flow.
To flow nebyla. Já mám lepší flow než on.
Ahoj, Jacobe. Kde je Trina?
Nahoře. Spí.
Už půjdu, ale chtěl bych vám říct, že mi Trina pověděla, co uděláte.
Jo? A byla v pohodě? Řekl bys nám, kdyby nebyla, že?
Jo. Jasně. A vy taky budete v pohodě.
- Dobrou. - Pojďme...
Tak jo.
- Uvidíme se ve škole. - Dobrou.
Dobrou noc.
No jo. Takže...
Tak se asi každý odebereme do svého příbytku.
V našem společném příbytku.
Jo.
Nedala by sis u mě ještě drink?
Na sepoučení.
Takže... co uděláš jako první?
Pojedeš lyžovat do Whistleru nebo...
Do Whistleru nepojedu.
Aha. Říkal jsi, že v tom vidění nešlo jenom o lyžování,
- ale nevím, co to znamená. - Teď do Whistleru nechci.
To tenkrát jsem tam chtěl zůstat.
Když jsme ten semestr trávili každý sám,
hrozně jsem si to užíval.
Ty určitě taky. Tolik zábavného, nového dobrodružství.
Chtěl jsem tam zůstat dýl. Ne napořád.
- Na šest týdnů? - Šest týdnů by bylo super. Jo.
Nevím. Nevím, co by se stalo.
Třeba by to bylo stejný
nebo bych to první den napálil do stromu a umřel.
To je jedno. Ale vím, že jsem se vrátil kvůli tobě.
Protože jsem tě miloval. Jo.
Ale hlavně jsem o tebe nechtěl přijít.
Takový totiž jsem.
A to je ta část mého vidění, o které jsem ti neřekl.
Kdykoliv se přiblížím k něčemu, co mě děsí...
tak se zastavím.
Couvnu. Nejdu do toho. Znáš mě. Já nikdy neskočím.
Vždycky jdu snadnou cestou.
Ne že bys ty byla snadná cesta. Ty jsi náročná cesta.
Náročná cesta ne. To nezní o moc líp, co?
- Z toho je mi smutno. - To ne. Promiň.
Ne. Je mi smutno, protože ten semestr jsem chtěla zůstat v Itálii.
- Ne napořád, jen... - Na šest týdnů?
Jo.
Možná trochu dýl.
Takže je smutný zjistit,
že jsme se oba tak dlouho omezovali,
protože jsme si navzájem nechtěli ublížit.
Teď si to užijeme.
Šest týdnů. Lepší pozdě než vůbec.
Mám pocit, že to bude to nejlepší, co nás kdy potkalo.
Co je?
I moje vidění mělo druhou část.
Nechtělas mě ubodat, že ne?
Chtěla. Tys ubodala i mě? Cass!
Jo. Potom co jsem ubodala mámu, jsi do bludiště přišel ty
a já se na tobě vyřádila jak v Psychu.
Taky jsi tančila na mojí mrtvole?
Byl to spíš takový menuet.
Ale jak říkáš, je to metafora, víš?
Něco, co jsme potřebovali vidět, abychom změnili směr.
Ať už je to cokoliv, není lepší o tom vědět?
Určitě to chceš?
PODLE ROMÁNU OD M. O. WALSHE
Překlad titulků: Kristina Himmerová