DUGD BE A KÁRTYÁT A FOLYTATÁSHOZ
Ó, ez jó.
HOGY KIAKNÁZHASD
A LEHETŐSÉGEIDET
FEDEZD FEL
KI VAGY VALÓJÁBAN
Az én vagyok!
Ez...
Hahó, te jóképű kisördög! Mit művelsz?
„Whistler.” A hegy!
Tudtam, bassza meg!
Azta! Oké.
Emlékszem erre az érzésre.
Mi történt?
FOLYTATOD?
Hogy kell? Hogy kell folytatni?
TUDD MEG, MIRE VAGY HIVATOTT
Mi történt?
Neked is látnod kell.
A NAGY SORSHÚZÁS
- Honnan tudtátok, hogy kell? - Nem tudtuk. Mindent megpróbáltunk.
Azt hittem, valami kóddal lehet kinyitni.
Ezek szerint ez volt az.
De honnan tudsz te játszani a tereminen?
Nem tudok. Sokat kínlódtunk vele.
Játszottál rajta korábban?
- Nem hinném. - Nem hinnéd?
Nem tudom. Jacob segített.
Szóval, ne terjeszd, hogy én nyitottam ki.
Eleve mindenki azt hiszi, hogy mindent tudok a gépről.
- Nem kell még több kérdés. - Jó, jó.
Tudjátok, mit? Mondjuk azt, hogy én nyitottam ki!
Vagy hogy én, mert én részt is vettem benne.
Nos, én meg tudok rajta játszani,
szóval hihetőbb, ha engem mondunk. Egy pillanat!
Én játszottam rajta. Cass azt mondta, ő is kipróbálta, mielőtt nekem adta volna.
Hana nyilvánvalóan tud játszani rajta.
És mi az egyetlen, ami közös bennünk?
- A kék pöttyök? - Szó szerint semmi.
A kék pöttyök!
Jacob, játszanod kell a tereminen.
Aha, hát nem nagyon akarnék kék pöttyöket.
Jaj már, Jacob! Saját kezűleg vágom le őket rólad!
Mi van? Nem akarod megoldani a rejtélyt?
Nem működik.
- Egy perce ment. - Most meg nem.
- Be van dugva? - Nem kell bedugni.
Mit csináltatok vele?
- Hahó! - Mi a szitu?
- Mrs. Hubbard, magának működött? - Láttad a kicsiénedet?
- Valaki másnak kéne kipróbálnia. - Nálam nincs kártya. Szóval...
Nekem van, de nem hurcolom magammal.
Én sem hurcolom magammal az enyémet. A köntösömben volt.
Nem szoktad kimosni?
Senki nem mossa a köntösét. Minek?
Tutira veszem, hogy mindenki mossa.
Dusty, beszélnünk kell!
- Honnan tudja, hogy nézünk ki? - Mit tudom én?
Gondolom, te nem síeltél.
Nem.
Nem, az enyém egy kicsivel sötétebb volt, mint a tiéd.
Hát, a Deerfesten vagyok, oké? Pont úgy néz ki, mint a Deerfest.
Bemegyek a szalmalabirintusba.
Ott van az anyám is. Ott áll, a fején a koronájával.
Odamegyek hozzá,
de nem megölelem,
hanem leszúrom.
Ó, bazmeg!
Többször is. Késsel.
Ugye? És erre kiírja, hogy fedezzem fel, ki vagyok.
Ez lennék? Késes gyilkos?
Aki leszúrja az anyját? Egy gyilkos?
Nem. És persze nem élvezted, hogy leszúrod.
A holttestén táncoltam!
Nabazmeg!
Tudod, szerintem mi ez? Egy metafora.
- Igen? - Igen.
Hogy kiaknázhasd a lehetőségeidet, ki kell vágnod anyádat az életedből.
És pont ezen is vagy.
Csak a való életben öleléssel teszed, nem késsel.
És milyen metafora a síelés?
Még nem sikerült teljesen megfejtenem.
Whistlerről szól, igaz? Amikor utoljára voltunk együtt.
Szóval, ja, azt igazolja.
Ha úgy nézzük, az enyém is arról szól, hogy megálljak a saját lábamon.
Várj csak! Az ott nem Nat?
Nat! Szia!
Hahó!
Sziasztok! Mi újság?
Eljöttem futni.
- Ebben a göncben? - Ja.
Ja, néha, amikor elmegyek futni,
szeretek ugyanabban a ruhában lenni, amit előző este viseltem,
hogy ne koszoljak össze még egy adagot.
Mindegy is, ti mit kerestek itt ilyen korán?
Hát, még le sem feküdtünk.
A MORPHO-masina megint működik.
Én indítottam be.
- Tényleg? Állati! - Na ja.
Az utóbbi egy nap annyi új fejleményt hozott,
hogy jó lenne megdumálni mindent egy közös vacsi mellett.
Mondjuk, Giorgiónál?
- Simán. - Máshol nem lehet?
Nat, ki kell próbálnod a gépet!
Jesszusom! Én... Bocs! Pillanat!
Szia, kicsim! Szia! Most ébredtél?
Hogy érted? Savannah! Nem, nem, otthon voltam egész éjjel. Majdnem végig.
Dusty.
Ha komolyan gondoljuk a különélést,
hogy önvizsgálatot tarthassunk...
vagy önfejtegetést...
ki kell találnunk, mit mondunk Trinának.
Egyetértek.
De találjunk ki valami kevésbé nevetségeset
az „önfejtegetés” helyett!
Sima ügy.
A neve „önfejtegetés”.
Az „önvizsgálat” helyett használjuk. Mert vicces.
De így is a különválásra hajaz.
- De nem az. - Nem.
Nem. Olyan, mint az ámisok rumspringája... csak egy kapcsolatban.
A suliban tanultatok az ámisokról, ugye?
Egy olyan rövid periódus, amiben mindketten szabadabbak lehetünk.
Azaz irány a nagyváros, szétkokózzátok az agyatokat és swingerkedtek?
- Dehogyis! - Nem.
Hacsak a kokó nem szükséges ahhoz, hogy kiderítsük, kik is vagyunk
- a kapcsolatunkon kívül. - Tényleg.
Lehet, megmártózom a jó öreg porhóban.
- Nem, nem fogsz kokózni. - Nem valószínű.
Kérdezhetek valamit?
- Persze. Sőt! - Halljuk!
- Aludtatok egy szemhunyásnyit is? - Mi?
Én... Szóval úgy döntöttünk, elmegyünk kávézni.
Végigtoljuk izomból.
De úgy hidd el, ahogy itt állok,
hogy koncentráltak vagyunk, és tiszta az agyunk!
Apa állva alszik.
Dehogy! Csak azon agyalok, amit mondtál.
És mi van a másokkal való keféléssel?
Erről nem beszéltetek, mi?
Én...
Nem.
Asszem, kéne, nem?
Szerinted kéne?
Szerintem igen.
Trinára is gondolnunk kell.
Elvált szülők gyermekeként tudom, mennyire megboríthatja.
Ja, ja. Nem mintha elválnánk.
Ja. És nem mintha gyerek lennél, ugye. Már teljesen összezavartatok.
El is költözik valamelyikőtök...
- Nem. Ó, dehogyis. - Oké.
Apád majd... a pincében alszik egy ideig, oké?
Egy kis távolságra van szükségünk, hogy rájöjjünk, kik is vagyunk.
Aztán ismét összejövünk,
és erősebbek leszünk, mint valaha.
- Értem én. - Valóban?
Mindig is úgy gondoltam, hogy túl korán jöttetek össze.
Szóval ja, megértem. Tök jót tesz majd nektek.
Oké, szóval vetted.
Azt nem tudom, hogy mondom el a barátaimnak,
mert ez a prezi nem volt éppen világszám.
De tudnod kell, hogy nagyon szeretünk,
és mindketten itt vagyunk neked,
és kérhetsz bármit, amit csak akarsz.
Rendezhetek bulit ma este?
Mi? Házibulit?
Ebben a házban? Nélkülünk?
Önfejtegetés gyermeke vagyok.
Hány üveg Torokrohasztó whiskey-t
tudok lenyúlni, míg apád észre nem veszi?
Hány kell? Nem visznek magukkal piát az emberek, vagy...
Ez lesz életed első házibulija?
Életemben nem voltam még buliban,
mert Kolton mindig elment,
én meg otthon mostam, meg mit tudom én.
Ez tök cuki.
Na ja.
Szóval egy vad buli nagyon is jöhet.
Bár tegnap nem nagyon aludtam, szóval...
Jesszusom, csak én aludtam tegnap este?
Miután beindítottuk a masinát, mindenki tódult befelé,
mert fel akarták fedezni önmagukat, vagy mi...
Hát, én nem rohanok megtudni.
A következő „szint” meggyőzte anyámékat,
hogy ideje különélniük egy időre.
El tudom képzelni, nekem mit mondana.
Mi van? Válnak a szüleid?
Jézusom, dehogy. Az túl egyszerű lenne.
Helyette külön fognak élni, de ugyanabban a házban.
Nabazmeg!
Aha.
Jól vagy?
Aha. Tudod, milyen az apám.
Egy napig sem bírja ki anya nélkül.
Sőt, az első dolguk különélő párként, hogy elmennek vacsorázni. Együtt.
Szóval nem aggódom, de minden percét kihasználom, míg tart.
Ennyi. Asszem, elég lesz.
Oké. Mik a hírek a nasifronton?
Rágcsálnivaló. Mogyi és vidéke, vagy húsos falatkák?
Ez állati jó móka lesz.
Hallod, simán összerakok egy gyümölcstálat!
Én még mindig azt mondom, ha azt mondják, „vacsi Giorgiónál”,
akkor tök jogos, hogy az étteremre gondolok.
Az a jó ebben a vacsiban,
hogy ha elmondjuk Natnek, mi a helyzet, ő majd szétkürtöli helyettünk.
És készen állunk bejelenteni?
- Aha. - Igen?
Aha. Asszem, készen állunk rá.
Benvenuto.
Anyám, borogass!
Bújjatok be!
Giorgio casa es su casa és mi casa.
Reuben atyára emlékeztek, ugye? És Hana is itt van.
- Aha. Üdv! - Kicsi a világ!
Kellemes meglepetés, de hogy kerülnek ide?
Nos, Giorgio szólt, hogy közlendője van a masinát illetően.
Atyám, hiszen maga egy masina!
Láttam, micsoda izmokat rejteget a csuha alatt!
Parancsolj, Cassie!
- Köszönöm! - Egy kis bubis cucc, Big D!
Nos, mielőtt belekezdünk a dínomdánomba,
megkérek mindenkit,
hogy a mobiltelefonját tegye ebbe a biztonsági zacsiba!
Na, azt elfelejtheted.
Dusty, próbálunk egymásra hangolódni, és a vendégeinket is ugyanerre sarkalljuk.
Bocsesz, de mit jelent a királyi többes?
Ne féljetek kikapcsolni! Ne legyetek a kockák rabjai!
- Mi lesz, Big D? Add csak ide, fiam! - És vészhelyzet esetén? Na jó.
Nem jobb így?
Mint szoktam volt mondani, a jelen itt van.
Én meg azt szoktam volt mondani, hogy a „hűha” itt van!
Jaj, Natalie, hagyd!
Giorgióval együtt vagyunk, ez az apropó!
Várjunk, ez a fontos bejelentenivaló?
Ennek semmi köze a masinához.
Nos, Hana, valójában igenis van köze hozzá.
Mert Giorgio és én úgy gondoljuk, egymás életcéljai vagyunk.
- Most már visszakaphatom a telót? - Nem.
Elég gyors a tempó, Nat.
Ó, elképesztően gyors, de ugyanannyira valós is.
És a legjobb barátainknak nem a Digestből kéne megtudniuk.
Továbbá, atyám, meg akartam gyónni,
hogy a viszonyunkat számos alkalommal elháltuk.
Ezt felesleges meggyónni.
Jó, de meg lehet?
- Mert, hallja, állati jó volt mind. - Jézusom!
Továbbá: sajnálom, Hana!
Remélem, exszeretőim egyikeként nem okozok nagy fájdalmat ezzel neked.
Ezért kellett eljönnöm?
A jelen itt van.
Giorgióra és Natre!
- Magát köszöntötte. - Tisztában vagyok vele.
Oké. Elég a papírtörlő-hajtogatásból!
Senki nem használ poháralátétet.
Ha pohárnyomokat akarsz magyarázni, felőlem...
Oké. Értem én, hogy a ti házatokban te voltál a ház ura,
de ez nem az a ház. Szóval nyugi!
Nagy a nyomás rajtam, oké?
Tisztában vagyok azzal, hogy úgy nézek ki, mint Kolton.
És hogy mások elvárhatják, hogy úgy is viselkedjek,
de gőzöm sincs, hogy ő mit tenne. Nem vagyok nagy partiarc, Trina.
Jacob, senki nem is várja el tőled.
Rendben.
Szó szerint senki. Senki nem vár el tőled semmit.
Ez a megjegyzés tökre nem fájt.
Add magadat!
És szakadj le a papírtörlőkről!
Meglátod a videójátékos önmagadat, ami tök úgy néz ki, mint te.
Aztán megszólal és azt mondja: „Ez vagy te.”
És mutat neked egy kis jelenetet, és...
Le sem tudom írni.
Hát, elég hátborzongató lehet.
Lehet, de... még ha azt is mondja, hogy „ez vagy te,”
az nem azt jelenti, hogy valóban te vagy.
Érdekes. Hogy érted ezt, D? Kifejtenéd?
Hát, jó.
Ha a hivatásodat egy nyílnak tekintjük...
Olyasminek, amire szükséged van ahhoz,
hogy új irányba indulj el...
Akkor ez olyasmi lehet, amit látnod kell magadról ahhoz,
hogy segítsen elindulni ebbe az irányba.
Olyanok ezek, mint az álmok.
- Egy pillanat! Beültél te is? - Mit kapott, atyám?
Valami papos videójátékot, amiben vámpírokra vadászott?
Nem mondom meg, mit kaptam, de azt igen,
hogy ezek a látomások olyanok, mint az álmok.
Látomások!
És ha próbáljuk leírni másoknak...
Halálra unják magukat.
Nem, csak nagyon személyes jellegűek.
Amiket nem írunk ki matricán a kocsira. Nem plakátoljuk tele velük a kertet.
Egy látomás sokkal bensőségesebb.
Amikor látjuk őket, bármilyen alkalmatlan pillanatban is jönnek,
pontosan tudjuk, mit jelentenek.
Tetszik, hogy látomásoknak hívja őket.
Felhasználhatom, amikor írok róluk a Digestbe?
Csak nyugodtan!
- Köszönöm! - Ami engem illet, nem lépem meg.
Mit nem lépsz meg?
A következő szintet. Nincs rá szükségem.
Most, hogy Natalie az enyém, már tudom, ki vagyok.
Én is pont így érzem!
És Cass, végre elmehetünk dupla randira négyesben!
Na ja. Ha már itt tartunk, nekünk is lenne egy bejelentenivalónk.
Halljuk!
A következő szint animációi ótvarok, a grafika hót gáz.
Ugye? Tizenöt másodperc, és nem is irányíthatod.
Mert ez nem videójáték.
Nem értem. Ha betolom a „Hazug” kártyát, megmutatja, ahogy hazudok?
Nem hinném, hogy ennyire direktbe nyomja. Az enyém afféle küldetéses játék volt.
Most mondtad, hogy „játék”.
Egy mezőn sétáltam, és volt ott egy kerítés,
aminek az egyik oldalán egy birkanyáj legelt.
A túloldalán meg rókák tobzódtak.
Az avatárom meg elkezdte lebontani a kerítést.
- És ahelyett, hogy... - Hahó!
Ki akar saturészeg lenni?
Vagy a pia már nem menő?
Éppen beszélgetünk.
Király. Király. Oké. Akkor leülök.
Magadra szigszalagoztad a dobozokat?
Ja. Negyvenkezű Edward. Klasszikus ivós játék.
Ezek nyilván kisebbek. Így csak 12 kezű Edward.
Oké.
Bocs, de mi történik?
Hát, Rita éppen megnyílt előttünk.
Az a jó.
Az jó. Szerintem valahogy le tudom tenni az egyik sört.
- Jake, haver! - Baszki!
- Haver! Ne már! - Mit művelsz?
Majd én, majd én, hagyd!
Asszem, elhasználtam az összes papírtörlőt.
Hozok a pincéből, jó? De addig is nyugi!
Hat hétről van szó. Hat hét, és utána megint együtt leszünk Dustyval,
hogy megoszthassuk egymással a tapasztalatainkat.
És ha nem így alakul?
Én azt hittem, hogy lehúzok 20 NHL-idényt és nyerek hét Stanley-kupát,
míg a kesztyűs kezem nem szenvedett maradandó sérülést.
Bármi megtörténhet, értitek?
És ha összejöttök valakivel?
Vagy valaki, akinek korábban voltak érzései irántad,
rájön, hogy még mindig jelentesz neki valamit,
és most, hogy a kapcsolati rumspringádat éled...
- Mi amore! - Semmi bajom! Tényleg!
Én csak... Jézusom!
Csak van egy talicskányi „négyet kettő áráért” kuponom éttermekbe
- és közeli látnivalókhoz, szóval... - Nat!
Most nekem ki kell mennem a friss...
Jól van?
Jól, atyám. Csak Dusty és Cass eléggé felzaklatták.
Valóban így gondolod, Giorgio?
Nem gondolod, hogy köze lehet ahhoz,
hogy még a múlt héten is nyíltan csaptad a szelet a feleségemnek,
Nat meg most tudta meg, hogy szünetet tartunk?
Hé, te Cassnek csaptad a szelet?
Erről még én is tudtam.
Én rólad és Giorgióról nem tudtam.
Srácok, ne vesszetek össze rajtam!
Egyáltalán nem erről van szó.
Mindig is lesz egy csücsköd a szívemben, Cass.
De az, hogy D-vel problémás lett a házaséletetek
a lepedők közötti dolgok vagy más miatt...
Nem a szexszel van baj.
...jottányit sem változtat a Nat iránt a lelkemből hirtelen felbuzgó érzéseken.
És ezt jó, ha be is vésitek.
Natalie! Il mio bambino!
Megmutassam Giorgio fürdőszobáját?
- Mindenképpen. - Okés.
Igazad volt. Tök jó érzés volt elmondani.
Ja.
Felhívom a figyelmedet a kád ízléses elhelyezésére.
Ez itt Giorgio fejének gipszmása,
a híres művész, 3D nyomtató munkája.
Figyeljük meg a tükröt,
amin ott fityeg a ritkán emlegetett „Szupersztár” kártya!
A fiókokban aggasztó mennyiségben találsz hámlasztó kencéket.
A legvadabb álmaimat is felülmúlja.
Aha. Hálás lehetsz, hogy elrángattalak erre az elbaszott vacsorára.
Az is vagyok. Tök jól szórakozom.
Te tényleg jól érzed magad, ugye?
- Mi a fene történt? - Jó látomásom volt.
Nem lengetheted be a mézesmadzagot csak így.
Magamat láttam kölyökként. Apámmal voltam, és boldog.
És jó volt emlékeznem rá,
és rájönnöm, hogy az én „Atya” kártyám nem csak rólam szólt.
Hűha! Te is beveszed a MORPHO-maszlagot?
Nem mondanám, hogy megtértem.
De megvan még, hogy azt mondtam, nem akarok pap lenni többé?
Igen, megvan. De meg kell mondjam,
hogy ez igazságtalanul nagy nyomást jelent rajtam...
Nem, dehogyis. Nincs rajtad semmiféle nyomás.
Ez leginkább rólam szól.
És többről, mint arról, hogy nem akarok többé pap lenni.
Nem akarok másoknak iránymutatást adni.
Nekem saját magammal kell foglalkoznom.
És ismét felfedeznem, mi okoz örömöt.
A „fedezd fel az örömforrásodat” remekül festene neonból kirakva.
Jézusom! Annyira gáz vagyok, hogy itt bujkálsz előlem?
Mi? Nem!
Oké, értem én, a jókedvemmel megöltem a bulidat.
Jacob, nincs olyan dolog, amivel szégyent hoznál rám.
Ez borít ki, ami itt lent van.
Látom, ahogy apám bekuckózott ide. Szomorú, nem?
Mintha most tudatosulna bennem, hogy apámék nem vicceltek.
És nettó szívás az egész.
Pont, amikor a dolgok kezdtek normalizálódni.
És tudom, hogy olyasvalakinek panaszkodok, aki elvesztette az egyik szülőjét.
Ó, értem én. Nem akarod elveszíteni a családodat.
De emlékszem még, hogy valaki azt mondta nekem,
nem akar egész életére ugyanabba a kapcsolatba ragadni.
Tök dögös valaki lehet.
A legdögösebb.
Szóval, bármit is jelentsen a következő szakasz a szüleidnek,
a végén akár még mindenki jól jöhet ki belőle.
És mi van az én következő szakaszommal?
Ha meg akarod tudni, szívesen beülök veled.
Tudom. Mert tök kedves vagy.
Ja.
Kedves, de amellett rosszfiús partibubus is?
- Igen? Jó. - Totálisan.
Ja.
Az jó.
- Összetakarítok odafent... - Oké.
...mielőtt a szüleid hazaérnek.
Oké, rosszfiú.
Nem én mondtam, hanem te.
- Figyelem, barátaim! - Olyasmik.
Hana, Reuben atya, hol vannak?
Mizu? Mi a pálya?
Mit kerestek ott hátul? Tetszett a szaunám?
Kellemes, mi?
Öö, okézsoké. Volna még egy bejelentésem.
Nincs Isten!
Natalie, emlékszel, amikor tegnap este
két szerelmeskedés között a kedvenc jégkorongozóimról meséltem?
Aha.
Oké. Ahogy a Legnagyobb, azaz a 99-es, azaz Wayne Gretzky mondta egyszer:
„Abból, amit nem lősz el...
- nem lesz gól.” - „Nem lesz gól.”
Én eggyel messzebb megyek, mint Wayne, oké?
Van az úgy, hogy ellövöd a korongot, és azt hiszed, mellément.
De az megpattan valakin, irányt vált,
és bevágódik a hálóba.
Lő, és gól!
- Nat lenne a háló? - Asszem.
- Natalie Plural... - Pearl.
Pearl.
Ilyen nincs!
Ó, ne, ne!
Lennél az én Legjobbam,
azaz az első Mrs. Giorgio evör?
Igen. Igen!
- Persze. Igen. - Nem szívatsz?
- Dehogy. - Ez az! Igen! Huhú!
- Igen! - Ez az!
- Nabazmeg! - De jó, Nat!
Ó, bébi!
Olyan boldog vagyok, hogy nem tudok mit kezdeni magammal.
Úgy érzem... Muszáj lesz nekem... egy kicsit freestyle rappelnem.
- Igen? Jó. - Folyik ki belőlem a duma, Natalie.
Na ne!
- Dehogynem! - Oké.
Natalie, Natalie, nem vagy te falusi
A szerelmed meggárgyít Mindenemet beindít
Te vagy Cass öribarija Nekem meg egy katica
Visszakaphatnánk a telónkat? Hogy elvonulhassunk.
Mindig te leszel a csajom Ezt már most bátran vallom
- Ez fura. - Natalie, Natalie
Hol a kocsikulcs? A kabátomban! Hol a kabátom?
Nem a másik szobába tetted?
Natalie, Natalie, mint a málnafagyi
- Megvan a biztonsági izé a telókkal! - Hogy nyílik?
Mindegy, majd rájövünk a kocsiban. Húzzunk innen a picsába!
Ilyen nincs!
Jó húzása volt a szövegnek.
Dehogy volt! Én ennél jobbat tudok.
Szia, Jacob! Hol van Trina?
Fent alszik.
Már indulóban voltam.
Még annyit, hogy Trina elmondta, mire készülnek.
Valóban? És hogy viseli? Elmondanád, ha rosszul?
Ja. Persze. Nincs gáz. Magukkal sem lesz.
- Jóccakát! - Ne, még...
Oké.
- Viszlát a suliban! - Oké, jóccakát!
Jó éjt, Jacob!
Na jó, akkor...
Eljött az idő, hogy elvonuljunk saját kuckónkba
közös hajlékunkon belül.
Aha.
Még egy ital lefekvés előtt a lakrészemben?
Az önfejtegetésre!
Nos, mi lesz az első dolgod?
Elmész síelni Whistlerbe, vagy...
Nem megyek Whistlerbe.
Oké. Mert azt mondtad, hogy a látomásod többről szólt.
- De nem tudom, az mit jelent. - Nem, nem, nem most akarok odamenni.
Én akkor akartam Whistlerben maradni.
Amikor mi ketten külön töltöttük azt a félévet.
Nagyon jól éreztem magam.
És tuti, hogy te is.
Tudod te is, móka, kacagás, új kalandok.
Egy kicsit még maradtam volna. Nem örökre, csak...
- Hat hétre? - Hat plusz hét állati jó lett volna.
Nem tudom. Nem tudom, mi történt volna.
Lehet, hogy ugyanaz,
de az is lehet, hogy az első nap beleszálltam volna egy fába, és kampec.
Mindegy is. A lényeg, hogy miattad jöttem vissza.
Mert szerettelek. Igen.
De leginkább azért, mert féltem, hogy elveszítelek.
Mert én ilyen vagyok.
És a látomásomban részben ezt is láttam. Csak nem mondtam eddig.
Mindig meghátrálok, ha valami ijesztővel találom magam szemben...
Megállok.
Visszafogom magam. Nem ragadom meg a lehetőséget. Ismersz. Sosem ugrok fejest.
Mindig a könnyebbik utat választom.
Nem mintha te a könnyebbik út lennél. Nagyon is rögös vagy.
Nem, nem rögös. Így sem jobb, mi?
Ez elszomorít.
Kár. Sajnálom.
Nem, azért, mert abban a félévben Olaszországban akartam maradni.
- Nem örökre. Csak... - Hat hétre?
Aha.
Lehet, picivel tovább.
Tök szomorú rádöbbenni...
hogy azért fogtuk vissza magunkat,
mert egyikőnk sem akarta bántani a másikat.
De most megtesszük.
Megkapjuk a hat hetünket. Jobb későn, mint soha.
És van egy olyan érzésem, hogy ez lesz a legjobb, ami valaha történt velünk.
Mi az?
Az én látomásomnak is van második része.
Remélem, nem akartál engem is leszúrni.
Na ne! Leszúrtál? Cass!
Le. Miután végeztem anyámmal, bejöttél a labirintusba,
és neked estem, mint Freddy a csajoknak az Elm utcában.
És táncoltál is a hullámon?
Menüettnek mondanám inkább.
De ezek metaforák, ugyebár. Te mondtad.
Amiket látnunk kell a továbblépéshez.
Bármi is az, amit látnunk kell, nem jobb, ha tudjuk, mi az?
Biztos, hogy ezt akarod csinálni?
M.O. WALSH REGÉNYE ALAPJÁN
A feliratot fordította: Varga Attila