MORPHO LAI SĀKTU, IEVIETOT KARTĪTI
Nu labi.
LAI PIEPILDĪTU
SAVU POTENCIĀLU,
JUMS JĀATKLĀJ,
KAS JŪS ESAT
Tas esmu es.
Tas ir...
Sveiks, skaisto velnēn. Ko dari?
VISTLERA
"Vistlera".
Sasodīts, es zināju.
Oho. Labi.
Atceros to sajūtu.
Ko?
TURPINĀT?
Kā dara? Kā to dara?
MORPHO ATKLĀJ SAVU DZĪVES POTENCIĀLU!
Kas notika?
Tev tas jāredz pašam.
- Kā zinājāt, kas jādara? - Nezinājām. Izmēģinājām visu.
Šķita, ka atbloķēšanai vajag kādu kodu.
Laikam derēja šis.
Bet kā jūs pratāt spēlēt tereminu?
Nezinu. Nu, tas mums prasīja kādu laiciņu.
Esi to agrāk spēlējusi?
- Nedomāju. - Tu nedomā?
Es nezinu. Džeikobs man palīdzēja.
Tā ka, nu, nestāstiet visiem, ka es atbloķēju MORPHO.
Cilvēki jau tā domā, ka es par šo mašīnu zinu visu.
- Man nevajag vēl vairāk jautājumu. - Labi.
Zini? Pasakām visiem, ka to atrisināju es?
Vai arī, ka es, jo es tiešām biju iesaistīts.
Nu, es protu spēlēt tereminu,
tāpēc ticamāks būs, ka es. Mirklīti.
Es to spēlēju. Kasa teica, ka spēlējusi, pirms uzdāvināja man.
Hana acīmredzot prot to spēlēt.
Un kas mums visiem trim ir kopīgs?
- Visiem ir zilie punktiņi? - Tieši nekas.
Mums visiem ir zilie punktiņi.
Džeikob, tev ir jāspēlē teremins.
Jā. Nezinu, vai es īsti gribu zilus punktiņus.
Nu taču, Džeikob. Nogriezīšu tos no sevis.
Beidz. Gribi atrisināt to sūda noslēpumu vai ne?
Tas neskan.
- Tu pirms minūtes to spēlēji. - Tas neskan.
- Ir iekontaktēts? - Tas nav jāiekontaktē.
Ko tu ar to izdarīji?
- Ei. - Kas notiek?
- Habardas kundze, izdarījāt to? - Tur bija maziņa tu?
- Domāju, jāizmēģina vēl kādam. - Man nav kartītes. Tāpēc...
Man ir kartīte. Es tikai to nenēsāju līdzi.
Es nenēsāju līdzi kartīti. Tā man bija halātā.
Tu savu halātu nemazgā?
Neviens tos nemazgā. Tas ir halāts.
Pilnīgi noteikti visi mazgā halātu.
Dastij. Man ar tevi jārunā.
- Kā mašīna zina, kā izskatāmies? - Nezinu.
Pieņemu, ka tu neslēpoji.
Nē.
Nē, mana bija nedaudz tumšāka par tavējo.
Tātad es esmu Briežu svētkos, jā? Un izskatās tieši kā Briežu svētkos.
Es ieeju siena ķīpu labirintā.
Un tur ir mana mamma. Un viņa tur stāv ar kroni galvā.
Un es pieeju pie viņas,
taču es viņu nevis apskauju,
bet saduru.
Nu velns.
Zini, ar nazi - vairākas reizes.
Skaidrs? Nu, tur ir rakstīts: "Atklāj, kas tu esi."
Nu, tad es esmu tāda? Nu, dūrēja?
Cilvēks, kurš sadur savu mammu? Nu, slepkava?
Nē. Nē, nav jau tā, ka tu izbaudīji to, ka dūri viņai.
Es dejoju uz viņas līķa.
Nu velns.
Zini, ko domāju? Es domāju, ka tā ir metafora.
- Jā? - Jā.
Lai piepildītu dzīves potenciālu, tev no dzīves jāizslēdz tava māte.
Tieši to tu dari.
Bet īstajā dzīvē tu to paveici ar apskāvienu.
Tad kā metafora ir slēpošana?
Zini, neesmu drošs, ka esmu jau to īsti atkodis.
Runa ir par Vistleru, jā? Tad mēs pēdējoreiz bijām šķirti.
Domāju, šķiet, tā to apstiprina.
Domāju, ka manējā arī pauž nostāšanos uz savām kājām.
Ei, paga. Vai tā ir Nata?
Nata! Ei!
Sveiki.
Ei. Kā jums abiem iet?
Skrienu mazu krosiņu.
- Tās ir tavas skriešanas drēbes? - Jā.
Jā, dažreiz, kad es skrienu,
man patīk vilkt tieši tās pašas drēbes, kas bija iepriekšējā vakarā,
lai nesasmērētu vēl vienu drēbju kārtu, zināt?
Vienalga. Ko jūs abi tik agri augšā?
Nu, mēs nebijām gulēt.
Tā MORPHO mašīna atkal darbojas.
Es to uzlauzu.
- Tiešām? Brīnišķīgi. - Jā.
Man ir sajūta, ka pēdējo 24 stundu laikā noticis tik daudz kā jauna.
Mums vajadzētu visiem, nu, sanākt uz vakariņām un visu pārrunāt.
Nezinu, varbūt pie Džordžo?
- 100 %. - Varam kaut kur citur?
Nata, tev jāizmēģina mašīna.
Ak dievs. Es labprāt... Piedodiet. Paga.
Sveika, mīļā. Sveika. Tu tikai nupat mosties?
Kā tu to domā? Savanna. Nē. Nē, es būtībā visu nakti biju mājās.
Dastij.
Klau, ja mēs to atšķirtības laiku domājam nopietni,
lai paši izpētītu to...
paš-pēti...
mums jāizdomā, kā to pastāstīt Trīnai.
Piekrītu.
Un mums būtu jāizdomā termins, kas nav tik smieklīgs
kā "paš-pēte".
Domāju, esam spējīgi uz ko labāku.
Tātad mēs to saucam par "paš-pēti".
Kas ir savienojums no vārdiem "pats" un "izpēte".
Izklausās, ka iesim katrs savu taku.
- Bet tā nav šķiršanās. - Nē.
Nē. Tā ir drīzāk kā attiecību rumspringa.
Tu mācījies āmišu skolā, vai ne?
Īss periods, kurā mēs ļausimies nedaudz lielākai brīvībai.
Labi. Tad dosieties uz pilsētu šņaukt kokaīnu un jāties ar bariņu ļaužu?
- Nekādā gadījumā. - Nē.
Nu, ja nu vienīgi kokaīna šņaukšana piederētos tam, ka izdibinām, kas esam
- ārpus attiecībām. - O, jā.
Jā, varbūt pamēģināšu velna pulverīti.
- Nē, nešņauksi kokaīnu. - Nē, droši vien ne.
Drīkstu ko pajautāt?
- Jā. Lūdzu. - Lūdzu.
- Jūs vispār šonakt gulējāt? - Ko?
Ē... Mēs tikai nolēmām izdzert daudz kafijas.
Lai spēks dienai.
Bet tici man, kad es tev saku,
ka mēs esam ļoti koncentrējušies un domājam skaidri.
Tēta acis ir ciet.
Nē, nav. Es tikai domāju par to, ko sakāt.
Labi, un kā ar jāšanos ar citiem?
Jūs neesat par to runājuši, vai ne?
Es...
Nē.
Domāju, vajadzētu.
Tu domā, vajadzētu?
Domāju, mēs varam.
Es tikai domāju, ka mums jāņem vērā Trīnas intereses, zini?
Esmu šķirtu vecāku bērns, zinu - tas var izsist no līdzsvara.
Jā, jā. Šī gan nav šķiršanās.
Jā. Jūs gan neesat bērni, bet jā, tiešām esmu visai apmulsusi.
Vai viens no jums izvāksies vai...
- Nē. Nē, nē. O nē. Nē. - Labi.
Tavs tētis, viņš vienkārši kādu laiku gulēs pagrabā, zini?
Lai dotu mums vairāk telpas, ka varam saprast, kas mēs esam.
Un tad mēs atkal saiesim kopā
pat stiprāki nekā iepriekš.
- Nu, es saprotu. - Jā?
Es vienmēr esmu domājusi, ka varbūt sagājāt kopā pārāk jauni.
Tā ka jā, saprotu, ka jums tas var nākt par labu.
Labi. Saproti.
Tiešām nezinu, ko teikt draugiem, jo prezentācija jums nebija izcila.
Mēs tikai gribam, lai tu zini, ka mīlam tevi vairāk par jebko
un ka abi aizvien tevi atbalstām,
lai ko arī tu vēlētos.
Drīkstu šovakar rīkot ballīti?
Ko? Mājas ballīti?
Mūsu mājā? Un mēs nebūsim te?
Es esmu paš-pētes bērns.
Cik daudz pudeļu Throatroaster viskija varu paņemt, lai tavs tētis nepamanītu?
Cik daudz mums vajag? Kā tu domā, viesi nesīs savu vai...
Neesi nekad rīkojis ballīti?
Būtībā neesmu bijis ballītē,
jo Koltons vienmēr gāja,
bet es mājās mazgāju, nu, veļu.
Tas ir ļoti mīļi.
Jā.
Tā, tusiņš - tas izklausās jautri, stabili.
Es tikai naktī maz gulēju, tāpēc...
Jēziņ. Es vienīgā esmu naktī gulējusi?
Kad atbloķējām mašīnu, cilvēki sāka nākt Džonsona veikalā
un gribēja atklāt, kas viņi ir, tāpēc...
Jā. Es nemirstu no vēlmes to uzzināt.
Acīmredzot nākamais "posms" pārliecinājis manus vecākus,
ka viņiem kādu laiku jāpadzīvo šķirti.
Varu iztēloties, ko tā pateiktu par mani.
Paga, ko? Tavi vecāki šķiras?
Nē. Ak dievs, nē. Tas būtu pārāk vienkārši.
Viņi vienkārši dzīvos atsevišķi tajā pašā mājā.
Nu vāks.
Jā.
Tev viss labi?
Jā. Tu pazīsti manu tēti.
Viņš bez manas mammas neizdzīvotu ilgāk par vienu dienu.
Viņu pirmais darbs kā šķirtam pārim ir doties kopā vakariņās.
Tā ka neesmu nobažījusies, bet plānoju to izmantot, kamēr varu.
Tā. Domāju, pietiks.
Labi. Un kā ar ēdamo?
Runa par riekstiņiem un našķiem vai gaļas uzkožamajiem?
Tas būs tik jautri.
Jou, es varētu sagriezt augļu plati.
Es domāju: ja kāds ielūdz vakariņās pie Džordžo,
ir sakarīgi pieņemt, ka domāts restorāns.
Nu, no šīm vakariņām būs tāds labums,
ka, ja pastāstīsim Natai par paš-pēti, viņa pastāstīs visiem mūsu vietā.
Domā, esam gatavi stāstīt citiem?
- Jā. - Jā?
Jā. Es domāju, esam.
Benvenuto.
Marija, svētā Dievmāte.
Nāciet abi iekšā!
Džordžo casa es su casa un arī mi casa.
Atceraties tēvu Rūbenu? Un Hana arī ir te.
- Jā. Sveiki. - Atkal satiekamies.
Patīkams pārsteigums, bet kāpēc esat te?
Džordžo teica, ka viņam ir svarīga informācija par mašīnu.
Ei, tu esi mašīna, tēvs.
Esmu redzējis musīšus, ko slēp zem priestera ietērpa.
Lūdzu, Kasij.
- Paldies. - Nedaudz dzirkstošā. Lielais D.
Labi. Tā, pirms sākam vakara svinības,
es gribētu palūgt
visiem ievietot savas mobilās ierīces šajā drošības somiņā.
Jā, es to nedarīšu.
Dastij, mēs cenšamies vairāk iesaistīties
un mudinām viesus darīt tāpat.
Piedod. Kad tu saki "mēs"...
Nebaidieties atslēgties! Neesiet šo klucīšu gūstekņi!
- Aiziet, Lielais D. Dod šurp, puis! - Ja nu ir ārkārtas situācija? Labi.
Re, vai tā nav labāk?
Kā es vienmēr saku: te var piedzīvot tagadni.
Un es vienmēr saku: te var piedzīvot ekstāzi.
Natālij, beidz.
Mēs ar Džordžo esam kopā. Tā ir mūsu ziņa.
Paga, tā ir tā svarīgā informācija?
Tā it nemaz nav par mašīnu.
Nu, Hana, vispār ir gan.
Jo mēs ar Džordžo jūtam, ka mūsu potenciāls esam mēs viens otram.
- Varu, lūdzu, dabūt atpakaļ telefonu? - Nē.
Šķiet ļoti strauji, Nata.
Tas ir ļoti strauji, bet tas ir arī ļoti patiesi.
Un mēs gribējām pastāstīt draugiem personīgi, pirms tas parādās Digest.
Un vēl, tēvs, gribēju tev atzīties,
ka šajās attiecībās vairākreiz sasniegts fiziskais piepildījums.
Nevajag atzīties man.
Labi, bet vai drīkstu?
- Jo, jou, tas bija satriecoši. - Ak dievs.
Un vēl arī, Hana, piedod.
Ceru, ka tevi kā vienu no manām bijušajām mīļākajām, tas nesāpina.
Vai tāpēc esmu te?
Te var piedzīvot tagadni.
Par Džordžo un Natu.
- Pats sev uzsauca tostu. - Pamanīju.
Labi. Tu varētu atslābt ar tiem papīra dvieļiem.
Viņi nelieto glāžu paliktņus.
Ja gribi paskaidrot riņķīšus un pleķus saviem vecākiem - lūdzu!
Labi. Zinu, ka esi pieradis, nu, savās mājās būt namatēvs.
Bet šī nav tava māja. Tāpēc gribu, lai atslābsti.
Liels spiediens, saproti?
Es labi apzinos, ka es, nu, izskatos kā Koltons.
Un varbūt cilvēki gaida, ka uzvedīšos kā viņš.
Bet es pat nezinu, kā viņš uzvestos. Es neesmu, nu, ballītes dvēsele, Trīna.
Džeikob, neviens negaida, lai tu būtu ballītes dvēsele.
Labi.
Nu, burtiski neviens. Nu, neviens no tevis it neko negaida.
- Tas komentārs mani nemaz neietekmēja. - Tāpēc vienkārši esi tu pats!
Un, lūdzu, noliec papīra dvieļus, labi?
Kad redzi to mazo sevis videospēles versiju un tas esi tu...
Un tad tā saka: "Tas esi tu."
Un tā tev parāda tādu mazu ainiņu...
Nezinu, kā lai to apraksta.
Nu, izklausās visai šaušalīgi.
Varbūt, bet, pat ja tā saka, ka tas esi tu,
tas nenozīmē, ka tu esi tikai tas.
Interesanti. Ko tu ar to domā, D? Paskaidro, lūdzu!
Nu, labi.
Ja tavs dzīves potenciāls ir kā bulta,
kaut kas, kas tev par sevi jādzird,
kas tev norāda uz jaunu virzienu,
tad varbūt šis ir kas tāds, kas tev par sevi jāierauga,
lai tu varētu tajā virzienā iet.
Es domāju, ka tie ir kā sapņi.
- Paga. Tu esi to darījis? - Ko redzēji, tēvs?
Nu, priestera videospēli, kur tu galēji vampīrus vai ko tādu?
Neteikšu, ko redzēju, bet kā sacīju:
domāju, šīs vīzijas ir kā sapņi.
Vīzijas.
Un, ja mēģina tās aprakstīt kādam citam...
Viņi garlaikotos.
Nu nē. Tās vienkārši ir personīgas.
Tādas lietas neliek uz reklāmstabiem un bamperu uzlīmēm.
Vīzija ir tāda vairāk iekšēja.
Kad tu to redzi, pat ja negribi to redzēt,
tu precīzi zini, ko tā nozīmē.
Patīk, ka sauc tās par vīzijām.
Drīkstu to izmantot, kad rakstīšu par to Digest?
Droši!
- Paldies. - Nu, es gan to nedarīšu.
Ko tu nedarīsi?
Nedošos uz nākamo posmu. Man to nevajag.
Tagad, kad man ir Natālija, es zinu, kas es esmu.
Es jūtos tieši tāpat.
Un, Kasa, nu mēs abas beidzot varam iet uz dubultrandiņu.
Jā. Runājot par to, mums arī ir kāds mazs paziņojums.
Aiziet!
Nākamā posma animācijas ir tāds tizlums, un grafika ir pilnīgā pakaļā.
Vai ne? Nu, 15 sekundes, un tu neko nevari kontrolēt.
Jo tā nav spēle.
Paga, es nesaprotu. Tad, ja es ielikšu savu "meles" kartīti, parādīs, kā meloju?
Nedomāju, ka tik burtiski. Man bija drīzāk kā kvests, spēle.
Tu teici "spēle".
Es gāju pa pļavu, un tur bija žogs.
Un žoga vienā pusē bija daudz aitu.
Un otrā pusē bija lapsas.
Un mans, nu, avatars sāka to žogu ārdīt nost.
- Un nevis... - Ei, ei.
Kurš gatavs piemauties?
Vai arī mēs to nedarīsim?
Mums te bija diskusija.
Forši, forši. Jā. Piesēdīšu.
Tu tās bundžiņas sev pieskočoji?
Jā, kā Edvardā Četrdesmitrocī. Klasiskajā dzeršanas spēlē.
Protams, te nav 40. Tāpēc drīzāk kā Edvards Divpadsmitrocis.
Jā.
Atvainojiet, kas notiek?
Nu, Rita mums kaut ko stāstīja.
Labais.
Jā. Es varētu vienu no šiem aliņiem nolikt.
- Džeik, čomiņ. - Nu vāks.
- Čomiņ! Vecīt, beidz. - Ko tu dari?
Savākšu. Savākšu.
Domāju, izlietoju visus papīra dvieļus.
Aiziešu un atnesīšu no pagraba vēl. Bet, lūdzu, atslābsti!
Tās ir tikai sešas nedēļas. Sešas. Mēs ar Dastiju atkal saiesim kopā
un dalīsimies viens ar otru jaunajās pieredzēs.
Bet ja nu tā nenotiks?
Man šķita, ka 20 sezonas spēlēšu NHL un izcīnīšu septiņus Stenlija kausus,
līdz neatgriezeniski savainoju roku, ar kuru ķēru.
Var notikt jebkas, zin.
Ja ar kādu iepazīsieties?
Vai arī ja kāds, kuram pirms tam bijušas jūtas, pēkšņi sapratīs,
ka viņam vēl ir jūtas pret kādu no jums.
Un tagad, kad jums ir tā jūsu nelielā, attiecību rumspringa...
- Mi amore. - Nē, man viss labi. Viss labi.
Es tikai... Ak dievs.
Man tikai ir daudz kuponu restorāniem, kur četri ēd par divu cenu,
- kā arī uz citām vietām... - Nata.
Ziniet, šķiet, man vajag min...
Vai viņai viss labi?
Viņai viss ir labi, tēvs. Dastijs un Kasa viņu ļoti apbēdināja.
Tu domā, ka tā, Džordžo?
Nedomā, ka tas ir kā saistīts ar faktu,
ka būtībā līdz pagājušajai nedēļai tu atklāti dzinies pēc manas sievas,
bet Nata uzzināja, ka mēs pašķiramies?
Paga, tu dzinies pēc Kasas?
Pat es to zināju.
Nu, es nezināju par tevi un Džordžo.
Meitenes, necīnieties par mani.
Tas nu nenotiek.
Man vienmēr pret tevi, Kasa, būs siltas jūtas.
Bet tas, ka jums ar D ir laulības problēmas,
vai tas būtu guļamistabā vai citur...
Nav seksa vaina.
...nemaina manas jūtas pret Natāliju, par kurām pēkšņi sapratu.
Un man tas jāpasaka skaidri.
Natālij. Il mio bambino!
Gribi apskatīt Džordžo vannas istabu?
- Noteikti. - Labi.
Tev bija taisnība. Bija laba sajūta to visiem pastāstīt.
Ievēro, cik labā vietā nolikta vanna!
Te tu redzi Džordžo ģipša bisti,
slavena mākslinieka, 3D printera, radītu.
Pievērs uzmanību spogulim,
kur redzēsi viņa reti pieminēto "superzvaigznes" kartīti.
Un atvilktnēs atradīsi satraucoši daudz ādas skrubju.
Viss, par ko sapņoju, un vēl vairāk.
Jā. Re, nu tu priecājies, ka piekriti šīm vājprātīgajām vakariņām.
Vispār jā. Man ir jautri.
Tev ir jautri, vai ne?
- Kas notiek? - Man bija laba vīzija.
Labi, nevari turpināt kacināt, ja nepastāstīsi man.
Es tur biju puika, un es biju ar savu tēvu un biju laimīgs.
Tas bija jauks atgādinājums par to, kā bija.
Un jauka ir doma, ka varbūt mana "tēva" kartīte nemaz nenorādīja uz mani.
Oho. Tad tu tagad esi īsts MORPHO pielūdzējs?
Es neteiktu, ka pielūdzējs.
Bet atceries, kā teicu, ka negribu vairs būt priesteris?
Jā, es atceros. Un man jāsaka,
ka tas, nu, uz mani izdara lielu spiedienu un es...
Nē. Es negribu izdarīt uz tevi spiedienu.
Domāju, tur vairāk ir runa par mani.
Runa par to, ka es tikai vairs negribu būt priesteris.
Es negribu tikai dot padomus visiem citiem.
Man ir jāpastrādā pašam ar sevi
un no jauna jāatklāj, kas man dod prieku.
"Atklāj no jauna savu prieku!" Tā būtu lieliska neona zīme.
Ak dievs. Vai tu te slēpies tāpēc, ka tev no manis kauns?
Ko? Nē.
Nu, es saprotu. Es ar savu jautrību būtībā sabojāju ballīti.
Džeikob, tu nevarētu izdarīt neko tādu, kas mani apkaunotu.
Vienkārši šis te.
Redzot, kā tētis te lejā iekārtojies, es jūtos nedaudz bēdīga, saproti?
Ir tā, nu... Sāk pielekt, ka mani vecāki tiešām to dara,
un tas ir debili.
Nu, jau šķita, ka viss ir normāli.
Un es arī labi apzinos, ka žēlojos cilvēkam,
kurš ir zaudējis vienu no vecākiem.
Nu nē. Es saprotu. Tu arī negribi zaudēt savu ģimeni.
Bet es atceros, ka kāda man stāstīja,
ka negribētu visu mūžu vienas attiecības.
Viņa izklausās pievilcīga.
Vispievilcīgākā.
Tāpēc, lai ko nākamais posms taviem vecākiem nestu,
vai galu galā tas nevarētu nākt par labu visiem?
Un kā ar nākamo posmu man?
Ja tu gribētu to noskaidrot, es piebiedrotos.
Zinu. Tu esi ļoti mīļš.
Jā.
Mīļš, bet arī, nu, tāds skarbais puisis ballētājs?
- Jā? Jā. - Obligāti.
Jā.
Nu labi.
- Man jāiet augšā satīrīt... - Labi.
...pirms atgriežas tavi vecāki.
Labi, skarbais puisi.
Es to neteicu. Tu.
- Draugi, uzmanību! - Tā varētu teikt.
Hana, tēvs Rūben, kur jūs visi esat?
Ko darāt? Ei, ko darāt, draugi?
Ko jūs tur darījāt? Redzējāt manu tvaika pirti?
Jauka, vai ne?
Labi. Man ir vēl viens paziņojums.
Ak, mīļais Jēzu.
Natālij. Vai atceries pagājušo nakti, kad es tev stāstīju,
kuri ir mani mīļākie hokejisti, kad uz brīdi pārtraucām mīlēties?
Jā.
Labi. Nu, kā reiz teica dižais spēlētājs jeb 99. numurs, jeb Veins Greckis:
"Netrāpīsi nevienu metienu,
- ko neizdarīsi." -"Ko neizdarīsi."
Un es iešu vienu soli tālāk nekā Veins, labi?
Dažreiz tu izdari metienu un domā, ka esi netrāpījis.
Bet tad ripa atsitas pret kādu citu
un ieslīd pašā tīklā.
Viņš met, viņš gūst vārtus.
- Vai viņa ir tīkls? - Domāju, ka jā.
- Natālija Plurala... - Pērla.
Pērla.
Mīļais Dievs, nē.
O nē, nē.
Vai izrādīsi man to godu un būsi mana diženā spēlētāja
jeb mana pati pirmā Džordžo kundze?
Jā. Jā.
- Protams. Jā. - Tiešām?
- Jā. - Jā, aiziet!
- Jā! - Aiziet!
- Nu dieva dēļ. - Jē, Nata!
O, mīļā.
Šobrīd esmu tik laimīgs. Pat nezinu, ko darīt.
Man ir tāda sajūta, ka gribu brīvi repot.
- Labi? Jā. - Taktis plūst caur mani, Natālij.
O nē.
- O jā. - Labi. Labi.
Natālij, Natālij Gribu ar tevi runā-lij
No tavas mīlas apreibis Uz visām pusēm staigā-lij
Kasas draudzene tu Tevi mīlēšu
Varam dabūt telefonus? Lai varam atstāt divatā.
Tam ticēt vari tu Es tevi lološu
- Dīvaini. - Natālij, Natālij
Kur ir atslēgas? Jakā. Kur tu noliki jaku?
Noliki jaku otrā istabā?
Natālij, Natālij Tu man picas sasolīj'
- Dabūju somiņu ar telefoniem. - Kā to atvērt?
Nav svarīgi. Mašīnā izdomāsim. Tinamies.
Nevar būt.
Viņam sanāca labs plūdums.
Tas nebija plūdums. Manī ir vairāk plūduma nekā Džordžo.
Sveiks, Džeikob. Kur ir Trīna?
Viņa augšā guļ.
Es jau taisījos prom,
bet gribēju jums pateikt, ka Trīna man pastāstīja, ko jūs darāt.
Jā? Vai izskatījās, ka viņai viss labi? Nu, tu mums pateiktu, ja nebūtu, jā?
Jā. Protams. Un jums arī viss būs labi.
- Arlabvakaru. - Nē, varētu...
Labi.
- Tiksimies skolā. - Labi, arlabvakaru.
Arlabvakaru, Džeikob.
Nu labi, tad...
Šķiet, no šejienes mēs dodamies uz mūsu šķirtajiem mitekļiem
no mūsu kopīgā mitekļa.
Jā.
Vēlētos vakara mēriņu pie manis?
Par paš-pēti!
Nu, kāds būs tavs pirmais solis?
Nu, zini, dosies slēpot uz Vistleru vai...
Es nebraukšu uz Vistleru.
Labi. Jo tu teici, ka tava vīzija bija ne tikai par slēpošanu.
- Nezinu, ko tas nozīmē. - O nē. Negribu tagad doties uz Vistleru.
Es gribēju palikt Vistlerā toreiz.
Zini, kad mēs uz semestri bijām šķirti,
es tik lieliski pavadīju laiku.
Noteikti tu arī.
Bet, ē, zini, tas prieks, jaunie piedzīvojumi.
Un es gribēju palikt nedaudz ilgāk. Ne pavisam. Tikai...
- Sešas nedēļas? - Sešas nedēļas būtu bijis lieliski. Jā.
Es nezinu. Es nezinu, kas būtu noticis.
Varbūt viss būtu tieši tāpat,
bet varbūt pirmajā dienā būtu iebraucis sūda kokā un nomiris.
Tas nav svarīgi. Bet es zinu, ka es atgriezos tevis dēļ.
Jo es tevi mīlēju. Jā.
Bet pārsvarā tāpēc, ka bija bail tevi zaudēt.
Jo tāds es esmu.
Un to es redzēju tajā vīzijas daļā, par kuru tev nepastāstīju.
Katru reizi, kad pietuvojos kam biedējošam...
es apstājos.
Es atraujos. Es neturpinu ceļu. Tu esi redzējusi. Es nekad nelecu.
Vienmēr izvēlos vieglāko ceļu.
Tu neesi tas vieglais ceļš. Tu esi grūtais ceļš.
Nē, ne grūtais ceļš. Tas nav labāk, ne?
Tas mani dara skumju.
Nē. Nē, piedod.
Nē, tas mani dara skumju, jo tajā semestrī
es gribēju palikt Itālijā.
- Nu, ne pavisam. Vienkārši... - Sešas nedēļas?
Jā.
Varbūt nedaudz ilgāk.
Tāpēc ir skumji uzzināt...
ka mēs abi esam sevi tik ilgu laiku iegrožojuši,
jo baidījāmies sāpināt otru cilvēku.
Bet mēs to darām tagad.
Mums būs mūsu sešas nedēļas. Labāk vēlu nekā nekad.
Un man ir sajūta, ka tas būs labākais, kas ar mums jebkad noticis.
Kas ir?
Arī manai vīzijai bija otra daļa.
Cerams, nemēģināji sadurt arī mani.
Mēģināji. Tu sadūri arī mani? Kasa.
Jā. Pēc tam, kad biju sadūrusi mammu, labirintā ienāci tu,
un es tev uzbruku kā Normans Beitss.
Vai tu arī dejoji uz mana līķa?
Tas drīzāk atgādināja menuetu.
Bet, kā jau tu teici, tās ir metaforas, zini?
Tas, kas mums jāredz, lai aizietu citā virzienā.
Lai ko mums būtu lemts redzēt, vai nav labāk to zināt?
Esi droša, ka gribi to darīt?
PĒC M. VOLŠA GRĀMATAS MOTĪVIEM
Tulkojusi Laura Hansone