MORFO NORĖDAMI PRADĖTI ĮDĖKITE KORTELĘ
Tai gerai.
TAM, KAD REALIZUOTUMĖTE
SAVO POTENCIALĄ,
TURITE SUPRASTI,
KAS ESATE
Čia aš.
Čia...
Labas, gražuoli kipšeli. Ką veiki?
VISLERIS
„Visleris“.
Taip ir žinojau, po galais.
Gerai.
Pamenu tą jausmą.
Ką?
TĘSTI?
Kaip? Kaip tą padaryti?
MORFO ATRASKITE SAVO GYVENIMO POTENCIALĄ
Kas nutiko?
Turit patys pamatyti.
- Iš kur žinojot, kaip įjungti? - Nežinojom. Išbandėm viską.
Maniau, aparatą reikia atrakinti slaptu kodu.
Turbūt taip ir buvo.
Bet iš kur mokėjai groti tereminu?
Nežinau. Šiek tiek užtrukom.
Esi anksčiau juo grojusi?
- Nemanau. - Tu nemanai?
Nežinau. Džeikobas man padėjo.
Todėl nepasakok visiems, kad aš atrakinau MORFO aparatą.
Žmonės ir taip kažkodėl galvoja, kad viską žinau apie šį aparatą.
- Man nereikia dar daugiau klausimų. - Gerai.
Žinai, ką? Gal tiesiog pasakykim, kad aš supratau, ką daryti?
Arba galim pasakyt, kad aš, nes buvau su tuo susijęs.
Aš moku groti tereminu,
todėl bus labiau tikėtina, jei tai būsiu aš. Sekundėlę.
Aš juo grojau. Kesė sakė, kad juo grojo prieš padovanodama man.
Pasirodo, Hana moka juo groti.
Ir koks vienas dalykas jungia mus visus tris?
- Visi turit mėlynus taškus? - Absoliučiai joks.
Mes visi turime mėlynus taškus.
Džeikobai, turi pagroti tereminu.
Taip. Nežinau, ar tikrai noriu mėlynų taškų.
Nagi, Džeikobai. Aš pats juos išpjausiu.
Nagi. Nori atskleisti sumautą paslaptį ar ne?
Jis neveikia.
- Prieš minutę grojai. - Neveikia.
- Jis įjungtas? - Jis neturi būti įjungtas.
Ką jam padarei?
Kas vyksta?
- Ponia Habard, jums pavyko? - Matei mažą save?
- Manau, turėtų pamėginti kas nors kitas. - Aš neturiu kortelės. Taigi...
Aš turiu. Tik nesinešioju su savim.
Aš nesinešioju savo kortelės. Ji buvo mano chalate.
Argi neskalbi savo chalato?
Niekas neskalbia chalato. Tai tik chalatas.
Esu tikra, kad visi skalbia chalatus.
Dasti. Man reikia su tavim pasikalbėti.
- Iš kur jis žino, kaip mes atrodom? - Nežinau.
Spėju, tu neslidinėjai.
Ne.
Ne, maniškis filmukas buvo truputį baisesnis už taviškį.
Taigi, aš Dirfeste. Atrodo visai kaip Dirfestas.
Įeinu į šieno labirintą.
Ten mano mama. Ji stovi, užsidėjusi karūną.
Ir aš prieinu prie jos,
bet ne apkabinu,
o nuduriu.
Šūdas.
Daug kartų subadau peiliu.
Ar ne? Tas daiktas sako: „Sužinok, kas esi.“
Tai aš tokia? Žudikė?
Žmogus, kuris nuduria mamą? Tas, kuris žudo?
Ne, be to, nebuvo smagu ją badyti.
Šokau ant jos lavono.
Šūdas.
Žinai, ką manau? Manau, tai - metafora.
- Tikrai? - Taip.
Tam, kad realizuotum savo gyvenimo potencialą,
turi išbraukti motiną iš savo gyvenimo.
O tu taip ir darai.
Bet tikrame gyvenime tu ją apsikabinai.
O kokia metafora su slidinėjimu?
Nesu tikras, kad jau iki galo supratau.
Tai susiję su Visleriu, ar ne? Kai paskutinį kartą buvom išsiskyrę?
Regis, filmukas tai patvirtino.
Manau, iš dalies, mano metafora reiškia, kad ir aš turiu tapti savarankiška.
Palauk. Ar ten Netė?
Nete! Labas!
Sveiki. Kaip sekasi, bičiuliai?
Tik išėjau pabėgioti.
- Bėgioji taip apsirengusi? - Taip.
Taip, kartais, kai bėgioju,
mėgstu apsirengti tais pačiais drabužiais, kaip iš vakaro,
vien tam, kad neišpurvinčiau kitų, suprantat?
Kodėl jūs taip anksti atsikėlėt?
Mes nemiegojom.
MORFO aparatas vėl veikia.
Aš jį įveikiau.
- Tikrai? Tai nuostabu. - Taip.
Jaučiu, kad per pastarąją parą tiek daug visko nutiko.
Mums visiems reikia, tipo, kartu pavakarieniauti ir viską aptarti.
Gal, nežinau, pas Džordžijų?
- 100 % už. - Galim eiti kur nors kitur?
Nete, turi išmėginti tą aparatą.
O Dieve. Mielai... Atsiprašau. Pala.
Sveika, brangioji. Labas. Ką tik pabudai?
Kaip suprasti? Savana. Ne, iš esmės visą naktį praleidau namie.
Dasti.
Klausyk, jei rimtai gyvensim atskirai,
kad save pažintume...
susipažintume su savim...
turim sugalvoti, kaip pasakyti Trinai.
Sutinku.
Ir turėtume sugalvoti mažiau absurdišką terminą,
nei „pažintis su savimi“.
Manau, galim sugalvoti geriau.
Taigi, pavadinom tai „pažintimi su savimi“.
Tai žodžių „pažintis“ ir „savimi“ junginys.
Ir dar tai skamba kaip išsiskyrimas.
- Bet tai nėra išsiskyrimas. - Ne.
Ne. Tai greičiau tarsi santykių „rumspringa“.
Mokeisi apie amišus mokykloje, ar ne?
Tai bus trumpas laikotarpis, kurio metu abu patyrinėsime laisvę.
Gerai. Tai jūs važiuosit į miestą uostyti kokso ir dulkintis su kitais?
- Tikrai ne. - Ne.
Nebent kokso uostymas padės mums suprasti, kas esame,
- kai nesame santykiuose. - Taip.
Taip, gal pamėginsiu senojo kipšo miltelių.
- Ne, kokso neuostysi. - Ne, tikriausiai ne.
Galiu paklausti?
- Taip. Prašau. - Prašau.
- Jūs vakar išvis miegojote? - Ką?
Aš... Mes tiesiog nusprendėme išgerti daug kavos.
Įveikti tai valios jėga.
Bet patikėk manim,
mes tikrai labai susikaupę ir blaiviai mąstome.
Tėtis užsimerkęs.
Ne, neužsimerkęs. Aš tik galvoju apie tai, ką tu sakai.
Tai kaip dėl dulkinimosi su kitais?
Jūs apie tai nekalbėjote, tiesa?
Aš...
Ne.
Turbūt turėtume?
Manai, turėtume?
Manau, kad galim.
Tik manau, kad turėtume pagalvoti ir apie Triną, supranti?
Aš pats - išsiskyrusių tėvų vaikas, todėl žinau, kaip tai destabilizuoja.
Taip. Nors čia ne skyrybos.
Taip. Ir tu nebe vaikas, bet, taip, aš tikrai nieko nesuprantu.
Ar vienas iš jūsų išsikrausto, ar...
- Ne. - Gerai.
Tavo tėtis, jis tik kurį laiką miegos rūsyje, supranti?
Tik tam, kad suteiktų mums erdvės, kad galėtume išsiaiškinti, kas esame.
O tada vėl grįšim vienas pas kitą,
ir mūsų ryšys bus dar stipresnis.
- Noriu pasakyt, suprantu. - Tikrai?
Žinot, visada maniau, kad jūs susiėjote truputį per jauni.
Todėl, taip, suprantu, kad jums tai gali būti sveika.
Gerai. Tu supranti.
Tikrai nežinau, ką pasakyti draugams,
nes jūsų prezentacija gana nevykusi.
Mes tik norim, kad žinotum, jog mylim tave labiau už viską,
ir kad mes abu vis dar būsim šalia,
kad ir ko tau beprireiktų.
Galiu šįvakar surengti vakarėlį?
Ką? Vakarėlį namuose?
Mūsų namuose? Kai mūsų nebus?
Aš „pažinties su savimi“ vaikas.
Kiek „Throatroaster“ viskio butelių
galiu paimti, kad tavo tėtis nepastebėtų?
Kiek mums reikia? Manai, žmonės atsineš savo gėrimų ar...
Niekad anksčiau nesi rengęs vakarėlio?
Iš esmės nesu buvęs vakarėlyje,
nes visada eidavo Koltonas,
o aš likdavau namie, skalbdavau drabužius.
Kaip miela.
Taip.
Pašėlęs vakarėlis turėtų būti smagu, neabejotinai.
Tiesiog aš vakar mažai pamiegojau, todėl...
Jėzau. Ar aš vienintelė vakar miegojau?
Kai atrakinome aparatą, į parduotuvę ėmė plūsti žmonės,
norintys suprasti, kas jie tokie. Todėl...
Taip. Aš nemirštu iš smalsumo.
Pasirodo, kitas „etapas“ įtikino mano tėvus,
kad jiems reikia pagyventi atskirai.
Todėl galiu tik įsivaizduoti, ką jis pasakytų apie mane.
Pala, ką? Tavo tėvai skiriasi?
Ne. Dieve, ne. Būtų pernelyg paprasta.
Jie tiesiog gyvens atskirai tame pačiame name.
Šūdas.
Taip.
Tau viskas gerai?
Taip. Pažįsti mano tėtį.
Jis neišgyvens be mano mamos ilgiau nei dieną.
Tiesą sakant, pirma, ką jie padarė išsiskyrę - nuėjo kartu į užkandinę.
Per daug nesijaudinu, bet ketinu tuo pasinaudoti, kol galiu.
Štai. Manau, jau gana.
Gerai. O kaip dėl užkandžių?
Reikia riešutų, kažko pakramsnoti? Ar geriau mėsos užkandžių?
Bus labai smagu.
Galėčiau papjaustyti vaisių.
Vis dar manau, kad kai tave pakviečia vakarienės pas Džordžijų,
logiška manyti, kad kalbama apie restoraną.
Ši vakarienė turi pliusą -
jei pasakysim apie „pažintį su savim“ Netei, ji visiems praneš už mus.
Manai, mes pasirengę apie tai pranešti žmonėms?
- Taip. - Taip?
Taip. Manau, pasirengę.
Benvenuto.
Švenčiausioji Marija.
Užeikite, bičiuliai.
Džordžijaus namai - jūsų namai, taip pat mano namai.
Pamenate tėvą Rubeną? Hana taip pat čia.
- Taip. Sveiki. - Ir vėl susitikome.
Maloni staigmena, bet kodėl jūs čia?
Džordžijus mums pasakė, kad turi svarbios informacijos apie aparatą.
Tai tu - aparatas, tėve.
Mačiau, kokius raumenis slepi po tuo kunigo apdaru.
Prašau, Kese.
- Ačiū. - Truputis burbuliukų. Didysis Dė.
Gerai. Prieš pradėdamas vakaro šventę,
norėčiau paprašyti
visų sudėti mobiliuosius įrenginius į šį saugų maišelį.
Taip, aš to nedarysiu.
Dasti, mes stengiamės labiau įsijausti
ir savo svečius raginame padaryti tą patį.
Atsiprašau. Kai sakai „mes“...
Nebijokit atsijungti. Nebūkit šitų kubelių įkaitais.
- Nagi, Didysis Dė. Atiduok, berneli. - O jei kas nors nutiks? Gerai.
Matot, argi ne geriau?
Kaip visada sakau, čia yra dabar.
Ir kaip aš visada sakau, čia yra „vau“.
Natali, baik.
Mudu su Džordžijumi esame pora. Toks mūsų pranešimas.
Palaukit, čia ta svarbi informacija?
Tai visai nesusiję su aparatu.
Hana, šiaip jau susiję.
Nes mums su Džordžijumi atrodo, kad esame vienas kito potencialas.
- Gal galėčiau atgauti telefoną? - Ne.
Viskas įvyko labai greitai, Nete.
Be galo greitai, bet tai taip pat be galo tikra.
Norėjom pasakyti geriausiems draugams patys, prieš tai, kai praneš „Naujienos“.
Be to, tėve, norėjau tau išpažinti,
kad šie santykiai jau ne kartą buvo fiziškai įtvirtinti.
Neprivalai man to išpažinti.
Gerai, bet galiu?
- Nes tai buvo žiauriai nerealu. - O Dieve.
Be to, Hana, atsiprašau.
Tikiuosi, tavęs, kaip mano buvusios meilužės, tai neįskaudins.
Ar aš čia dėl to?
Čia yra dabar.
Už Džordžijų ir Netę.
- Jis ką tik pakėlė tostą už save. - Žinau.
Gerai. Tau reiktų apsiraminti su popieriniais rankšluosčiais.
Žmonės nenaudoja padėkliukų.
Tai jei nori aiškinti tėvams, iš kur ant stalo taurių žymės, prašom.
Gerai. Žinau, kad esi pratęs šeimininkauti savo namuose,
bet čia ne tavo namai. Todėl noriu, kad atsipalaiduotum.
Jaučiu didžiulį spaudimą, aišku?
Puikiai suprantu, kad aš atrodau kaip Koltonas.
Gal žmonės tikisi, kad elgsiuosi kaip jis,
bet aš net nežinau, kaip jis elgtųsi.
Nesu vakarėlių liūtas, Trina.
Džeikobai, niekas nesitiki, kad būsi vakarėlių liūtu.
Gerai.
Tiesiogine prasme - niekas. Niekas iš tavęs ničnieko nesitiki.
Šie žodžiai manęs visiškai nepaveikė.
Todėl tiesiog būk savimi.
Ir, prašau, padėk popierinius rankšluosčius, gerai?
Pamatai mažą savęs versiją vaizdo žaidime, tai esi tu.
Ir tada ten parodo: „Štai kas esi.“
Ir parodo tau scenelę, ir...
Nežinau, kaip apibūdinti.
Skamba šiurpokai.
Gal, bet net jei tai parodo, kas esi,
nereiškia, kad tai viskas, kas esi.
Įdomu. Ką nori pasakyti, Dė? Prašyčiau išsamiau.
Gerai.
Jei tavo gyvenimo potencialas - kaip strėlė...
Tai, ką turėtum išgirsti apie save,
kas tave nukreiptų nauja kryptimi...
Tada gal tai yra kai kas, ką turi pamatyti apie save,
kas padėtų tau žengti ta kryptimi.
Manau, jos lyg sapnai.
- Minutėlę. Tu tą darei? - Ką pamatei, tėve?
Maždaug, vaizdo žaidimą su kunigais, kur žudai vampyrus ar panašiai?
Nesakysiu, ką pamačiau, bet kaip ir sakiau,
manau, kad tos vizijos - tarsi sapnai.
Vizijos.
Ir jei bandai jas papasakoti kitiems...
Jiems bus nuobodu.
Ne, jos tiesiog asmeniškos.
Tai ne tie dalykai, kuriuos užrašai ant iškabos pievoje ar klijuoji ant bamperio.
Vizija - labiau vidinis dalykas.
Kai ją pamatai, net jei to nenori,
puikiai supranti, ką ji reiškia.
Man patinka, kad vadini tai vizijomis.
Nieko prieš, jei tai panaudosiu, aprašydama visai tai laikraštyje?
Į sveikatą.
- Ačiū. - Bent jau aš to nedarysiu.
Ko nedarysi?
Nepereisiu į kitą etapą. Man nereikia.
Dabar, kai turiu Natali, žinau, kas esu.
Jaučiuosi lygiai taip pat.
Ir, Kese, pagaliau mes keturiese galim eiti į dvigubus pasimatymus.
Taip. Dėl to - mes irgi turim šiokį tokį pranešimą.
Pirmyn.
Nauja animacija žiauriai nevykusi, o su grafika - visiška šikna.
Ar ne? Trunka 15 sekundžių, bet negali kontroliuoti veikėjo.
Nes tai ne žaidimas.
Pala, nesuprantu. Tai jei įdėsiu savo kortelę „Melagė“, parodys, kaip meluoju?
Nemanau, kad taip tiesiogiai. Mano filmukas buvo kaip žaidimas.
Ką tik pasakei „žaidimas“.
Ėjau pieva, ten buvo tvora.
Vienoje jos pusėje buvo daug avių.
Kitoje - lapių.
Ir mano avataras pradėjo griauti tvorą.
Ir vietoj to, kad...
Kas pasiruošęs prisitvoti?
Ar mes to nedarysim?
Mes tik kalbamės.
Jėga. Taip. Galiu tiesiog prisėsti.
Prisiklijavai prie savęs tas skardines?
Taip, čia tarsi 40 Edvardo rankų. Klasikinis gėrimo žaidimas.
Aišku, jų ne 40. Taigi, išgėręs greičiau tapsiu Edvardu Dvylikarankiu.
Taip.
Atsiprašau, kas vyksta?
Rita šį tą pasakojo.
Jėgelė.
Taip. Turbūt galėčiau padėti vieną skardinę.
- Džeikai, biče. - Šūdas.
- Biče! Baik, seni. - Ką darai?
Aš pats.
Manau, sunaudojau visus popierinius rankšluosčius.
Nueisiu ir atnešiu dar iš rūsio. Bet, prašau, atsipalaiduok.
Tik šešioms savaitėms. Šešios savaitės. Po to mudu su Dasčiu vėl būsim kartu
ir pasidalinsime savo nauja patirtimi.
Bet jei nebebūsite kartu?
Maniau, kad 20 sezonų žaisiu NHL ir laimėsiu septynias Stenlio taures,
bet nepagydomai susižalojau ranką.
Žinot, visko gali nutikti.
O jei ką nors sutiksit?
Arba kas nors, anksčiau mylėjęs kurį nors iš jūsų, staiga supras,
kad tebemyli.
O dabar, kai jūs pradėjote santykių „rumspringa“...
- Mi amore. - Ne, man viskas gerai.
Aš tik... O Dieve.
Tiesiog turiu tiek daug kuponų keturiems už dviejų kainą
- restoranuose ir pramogų zonose... - Nete.
Manau, man tik reikia trupu...
Jai viskas gerai?
Jai viskas gerai, tėve. Dastis su Kese ją labai nuliūdino.
Manai, tik dėl to, Džordžijau?
Nemanai, kad tai susiję su faktu,
jog atvirai merginai mano žmoną praktiškai iki praėjusios savaitės,
o Netė ką tik sužinojo, kad mes darome pertrauką?
Ką, tu merginai Kesę?
Net aš tą žinojau.
Turiu galvoje, nežinojau apie tave su Džordžijumi.
Merginos, nesipykit dėl manęs.
Viskas visai ne taip.
Visada jausiu tau simpatiją, Kese.
Bet dėl to, kad jūsų su Dė santuoka susidūrė su sunkumais,
nesvarbu miegamajame ar kažkur kitur...
Tai nesusiję su seksu.
...nepasikeis jausmai, kuriuos, kaip staiga suvokiau, jaučiu Natali.
Turiu aiškiai pasakyti.
Natali. Mano mažute!
Nori apžiūrėti Džordžijaus vonios kambarį?
- Žinoma. - Gerai.
Buvai teisi. Išties buvo gera visiems pasakyti.
Taip.
Atkreipk dėmesį į subtiliai parinktą vonios vietą.
Čia matai plastikinį Džordžijaus galvos modelį, sukurtą
įžymaus menininko - 3D spausdintuvo.
Atkreipk dėmesį į veidrodį,
čia pamatysi retai jo minimą „Superžvaigždės“ kortelę.
O stalčiuose rasi nerimą keliantį odos šveitiklių kiekį.
Tai viskas, apie ką svajojau, ir dar daugiau.
Taip. Matai, dabar džiaugiesi, kad sutikai dalyvauti šioje sumautoje vakarienėje.
Šiaip jau, taip. Man smagu.
Tau smagu, tiesa?
- Kas čia vyksta? - Mačiau gerą viziją.
Gerai, negali toliau erzinti, jei nesiruoši pasakyti.
Mačiau save vaikystėje, buvau su tėvu, tada buvau laimingas.
Gera, kai kažkas primena tau tą jausmą.
Ir gera manyti, kad mano „tėvo“ kortelė nebuvo vien apie mane.
Tai tu dabar visiškai atsivertei į MORFO pasekėjus?
Nepasakyčiau, kad atsiverčiau.
Bet pameni, kai sakiau, kad nebenoriu būti kunigu?
Taip, pamenu. Ir turiu pasakyti,
tai didžiulis spaudimas man, ir aš...
Ne. Nenoriu tavęs spausti.
Aš manau, tai labiau susiję su manim.
Labiau susiję su tuo, kad nebenoriu būti vien kunigu.
Nenoriu vien patarinėti visiems kitiems.
Aš noriu padirbėti su savimi
ir iš naujo suprasti, kas teikia man džiaugsmo.
„Atrask, kas teikia tau džiaugsmo“ būtų puiki neoninė iškaba.
O Dieve. Ar slepiesi ten, nes gėdijiesi manęs?
Ką? Ne.
Suprantu. Iš esmės sugadinau vakarėlį savo linksmybėmis.
Džeikobai, ką bepadarytum, aš dėl to nesigėdysiu.
Tiesiog dėl šito.
Pamačius, kaip mano tėtis čia įsikūrė, man pasidarė truputį liūdna, supranti?
Tarsi būčiau supratusi, kad mano tėvai išties tą daro,
ir tai užknisa.
Ką tik viskas pradėjo stotis į vėžes.
Aš taip pat žinau, kad skundžiuosi dėl to žmogui,
netekusiam motinos.
Ne. Suprantu. Tu irgi nenori prarasti šeimos.
Bet, pamenu, kai kas man pasakė,
kad ji nenorėtų turėti vienerius santykius per visą gyvenimą.
Ji turėtų būti labai patraukli.
Patrauklesnių nebūna.
Taigi, gal, kad ir koks bus tavo tėvų kitas etapas,
galiausiai visiems tai galėtų išeiti į gera?
O kaip mano naujas etapas?
Jei norėtum sužinoti, aš tave palydėčiau.
Žinau, kad palydėtum. Tu labai mielas.
Taip.
Mielas, bet ir blogiukas vakarėlių liūtas?
- Be abejo. - Tikrai.
Tikrai.
Gerai.
- Turbūt turėčiau susitvarkyti viršuje... - Gerai.
...kol negrįžo tavo tėvai.
Gerai, blogiuk.
Aš to nesakiau. Tu pasakei.
- Dėmesio, draugai! - Lyg ir.
Hana, tėve Rubenai, kur jūs visi?
Kas nutiko? Kas vyksta, bičiuliai?
Ką ten veikiate? Matėt mano garų kambarį?
Geras, ar ne?
Gerai. Turiu dar vieną pranešimą.
O Viešpatie švenčiausias.
Natali. Pameni, vakar vakare pasakojau tau
apie savo mėgstamiausius ledo ritulininkus per pertraukas tarp meilės sesijų?
Taip.
Gerai. Kaip pasakė didysis žaidėjas, žinomas kaip Nr. 99 arba Veinas Greckis:
„Jei praleidi 100 % progų smūgiuoti,
- nė nebandai.“ - „Nė nebandai.“
O aš žengsiu žingsniu toliau už Veiną, gerai?
Kartais pasinaudoji proga ir manai, kad nepataikei.
Bet tada ritulys ima ir atšoka nuo ko nors kito,
ir įskrieja tiesiai į tinklą.
Jis smūgiuoja ir pelno įvartį.
- Ji - tinklas? - Manau, kad ji - tinklas.
- Natali Plural... - Perl.
Perl.
Viešpatie brangiausias, ne.
Ne.
Ar padarytum man garbę ir taptum mano nuostabiausia
arba pirmąja Džordžijaus ponia?
Taip.
- Žinoma. Taip. - Tu rimtai?
- Taip. - Taip, pavarom!
- Taip! - Pirmyn!
- Kad tave kur. - Valio, Nete!
Pupa.
Aš dabar toks laimingas. Net nežinau, ko griebtis, seni.
Jaučiu, kad tiesiog turiu parepuoti.
- Gerai? Taip. - Per mane teka muzika, Natali.
Ne.
- Taip. - Gerai.
Natali, Natali Noriu pakalbėti pakely
Tavo meilė mane svaigina Verčia klaidžioti nuošaly
Tu Kesės draugė geriausia Mūsų meilė tęsis ilgiausiai
Galim atgauti telefonus? Kad suteiktume jums privatumo.
Visada būsi mano mergina Tai nepasikeis niekada
- Keista. - Natali, Natali
Kur rakteliai? Švarke. Kur padėjai švarką?
Nunešei jį į kitą kambarį?
Natali, Natali Mano gardžiausioji pica
- Turiu maišelį su mūsų telefonais. - Kaip jį atidaryti?
Nesvarbu. Išsiaiškinsime mašinoje. Tiesiog einam, po galais.
Negali būti.
Žodžiai tikrai liejosi.
Kur jau ten liejosi. Man liejasi labiau nei Džordžijui.
Labas, Džeikobai. A, kur Trina?
Ji viršuje, miega.
Kaip tik ruošiausi eiti namo,
bet norėjau pasakyti, kad Tina papasakojo, ką jūs darot.
Tikrai? Ar jai viskas gerai? Pasakytum, jei jai būtų negerai, ar ne?
Taip. Žinoma. Ir jums taip pat viskas bus gerai.
- Labanakt. - Ne, geriau...
Gerai.
- Susitiksime mokykloje. - Gerai, labanakt.
Labanakt, Džeikobai.
Gerai...
Turbūt čia mes pasukame į savo skirtingus būstus
mūsų viename būste.
Taip.
Gal norėtum išlenkti taurelę prieš miegą pas mane?
Už „pažintį su savimi“.
Taigi, ką darysi pirmiausia?
Važiuosi slidinėti į Vislerį ar...
Aš nevažiuosiu į Vislerį.
Gerai. Nes sakei, kad tavo vizija susijusi su slidinėjimu.
- Bet nežinau, ką tai reiškia. - Ne. Nenoriu dabar važiuoti į Vislerį.
Tada norėjau pasilikti Visleryje.
Kai mes buvom, žinai... išsiskyrę vienam semestrui.
Aš puikiai leidau laiką.
Esu tikras, kad tu taip pat.
Bet, žinai, visos tos linksmybės, nauji nuotykiai.
Tik norėjau pabūti truputį ilgiau. Ne su visam. Tik...
- Šešias savaites? - Šešios savaitės būtų buvę puiku. Taip.
Nežinau. Nežinau, kas būtų nutikę.
Gal viskas būtų likę taip pat,
o gal pačią pirmą dieną būčiau su slidėmis įsirėžęs į sumautą medį ir miręs.
Nesvarbu. Žinau, kad sugrįžau dėl tavęs.
Nes tave mylėjau. Taip.
Bet labiausiai dėl to, kad bijojau tavęs netekti.
Nes aš toks esu.
Ir tai mačiau toje vizijos dalyje, apie kurią tau nepasakojau.
Kaskart, kai priartėju prie to, kas mane gąsdina...
sustoju.
Atsitraukiu. Aš to nedarau. Pažįsti mane. Niekad nežengiu į nežinią.
Visada pasirenku lengviausią kelią.
Tai nereiškia, kad esi lengvas kelias. Tu sunkus kelias.
Ne, ne sunkus kelias. Ne ką geriau, tiesa?
Man liūdna.
Ne, atsiprašau.
Ne, man liūdna, nes tą semestrą
norėjau pasilikti Italijoje.
- Ne visam laikui. Tik... - Šešioms savaitėms?
Taip.
Gal truputį ilgiau.
Todėl liūdna sužinoti, kad...
abu taip ilgai save varžėme,
nes bijojome įskaudinti vienas kitą.
Bet darome tai dabar.
Pasiimame savo šešias savaites. Geriau vėliau, nei niekada.
Ir jaučiu, kad tai bus geriausias mums nutikęs dalykas.
Kas?
Mano vizija irgi turi antrą dalį.
Tikiuosi, nemėginai nudurti ir manęs.
Mėginai. Nudūrei ir mane? Kese.
Taip. Po to, kai nudūriau mamą, į labirintą atėjai tu,
ir aš susidorojau su tavim kaip Normanas Beitsas.
Šokai ir ant mano lavono?
Tai buvo panašiau į minuetą.
Bet, kaip ir sakei, tai metaforos, supranti?
Tai, ką turime pamatyti, kad judėtume nauja kryptimi.
Kad ir ką turėtume pamatyti, argi ne geriau žinoti?
Esi tikra, kad to nori?
PAGAL M. O. VOLŠO KNYGĄ
Išvertė Sandra Siaurodinė