SÄTT IN KORT OCH BÖRJA
Åh, bra.
FÖR ATT UPPNÅ
DIN POTENTIAL
MÅSTE DU UPPTÄCKA
VEM DU ÄR
Det är jag.
Det är ju...
Hej, din stiliga lilla jäkel. Vad gör du?
"Whistler."
Jag visste det, tamejfan.
Wow. Okej.
Jag minns den där känslan.
Va?
FORTSÄTTA?
Hur... Hur gör man?
UPPTÄCK DIN LIVSPOTENTIAL
Vad hände?
Du måste se själv.
- Hur visste ni? - Vi visste inte. Vi prövade allt.
Jag trodde att man måste kunna koden.
Och det här var visst rätt.
Men hur lärde du dig spela på tereminen?
Vet inte. Det tog ett tag.
Har du gjort det förut?
- Jag tror inte det. - Du tror inte det?
Jag vet inte. Jacob hjälpte mig.
Säg nu inte till alla att jag låste upp MORPHO.
Folk tror redan att jag vet allt om den här maskinen.
- Jag vill slippa fler frågor. - Okej.
Vet ni, vi kan väl helt enkelt säga att jag löste det?
Eller jag, eftersom jag faktiskt var med.
Tja, jag kan spela på teremin,
så det blir mer trovärdigt om det är jag. Vänta lite.
Jag har spelat. Cass spelade på den innan hon gav den till mig, sa hon.
Hana kan tydligen spela på den.
Vad är det enda vi tre har gemensamt?
- Blå prickar? - Bokstavligen inget.
Vi har alla blå prickar.
Jacob, du måste spela på tereminen.
Alltså, jag vet inte om jag vill ha blå prickar.
Kom igen, Jacob. Jag kan ta bort dem själv.
Kom igen. Vill du lösa ett mysterium eller inte?
Den funkar inte.
- Du spelade alldeles nyss. - Den funkar inte.
- Är den inpluggad? - Den behöver inte vara det.
Vad gjorde du med den?
- Hej. - Vad pågår?
- Mrs Hubbard, var det du? - Fanns det en liten du där inne?
- Nån annan borde pröva. - Jag har inget kort. Så...
Jag har ett, men jag har det inte med mig.
Jag har inte mitt kort med mig. Det var i morgonrocken.
Tvättar du den aldrig?
Ingen tvättar en morgonrock.
Alla tvättar väl sin morgonrock.
Dusty. Får jag prata med dig.
- Hur vet den hur vi ser ut? - Ingen aning.
För du åkte väl inte också skidor?
Nej.
Nej, min var lite mörkare än din.
Jag var på Deerfest, okej? Det var precis som det brukar vara.
Så gick jag in i hölabyrinten.
Och där var min mamma. Hon stod där med kronan på.
Och jag gick fram till henne,
men istället för att krama henne,
knivhögg jag henne.
Oj, fan.
Många gånger, med en kniv.
Alltså! Det står ju: "Upptäck vem du är."
Är det vad jag är? En som knivhugger folk?
En som knivhugger sin mamma? En mördare?
Nej. Och du, typ njöt ju inte av det.
Jag dansade på hennes lik.
Jävlar.
Vet du vad jag tror? Det är en metafor.
- Tror du? - Ja.
För att uppnå din livspotential
måste du skära bort din mor ur ditt liv.
Vilket är vad du gör.
Men i verkliga livet gjorde du det med en kram.
Så vad är skidåkningen en metafor för?
Jag vet inte säkert. Jag har inte kommit på det än.
Det handlar om Whistler, va? Senaste gången vi var åtskilda?
Jag menar, det verkar bekräfta det.
Min metafor verkar också handla om att stå på egna ben.
Vänta. Är det där Nat?
Nat! Hallå!
Hej. Hur är läget?
Jag är ute och joggar.
- Är det där dina joggingkläder? - Ja.
Ja, ibland när jag joggar
vill jag ha exakt samma kläder som jag hade kvällen innan,
för att inte smutsa ner en ny uppsättning kläder.
I alla fall, vad gör ni uppe så tidigt?
Tja, vi la oss aldrig.
MORPHO-maskinen funkar igen.
Jag löste gåtan.
- Gjorde du? Fantastiskt. - Ja.
Det har hänt så mycket det sista dygnet.
Vi borde träffas allihop och prata om allting.
Kanske, jag vet inte, hos Giorgio?
- Absolut. - Kanske nån annanstans?
Nat, du måste pröva maskinen.
Jösses. Jag skulle... Vänta lite.
Hej, raring. Vaknade du nyss?
Vadå? Nej, Savannah, jag har varit hemma nästan hela natten.
Dusty.
Du, om vi menar allvar med det här att vara åtskilda
och upptäcka den här...
...själv-forskningen...
...måste vi berätta för Trina på nåt sätt.
Instämmer.
Vi borde komma på ett ord som är mindre löjligt
än "själv-forskning".
Nåt bättre kan vi väl hitta.
Vi kallar det "själv-forskning".
Det är en blandning av "själv" och "utforskning".
Vilket låter som separation.
- Men det är det inte. - Nej.
Nej. Det är mer som en rumspringa i relationen.
Du läste väl om amishfolket i skolan?
En kort period där vi båda får upptäcka lite mer frihet.
Så ni ska åka till storstan och ta kokain och ligga till höger och vänster?
- Nej. Absolut inte. - Nej.
Såvida inte kokain ingår i att ta reda på vilka vi är
- utanför en relation. - Just det.
Ja, jag kanske prövar på lite tjack.
- Nej, det ska du inte. - Nej, troligen inte.
Får jag fråga en sak?
- Ja. Gärna. - Gärna.
- Sov ni alls i natt? - Va?
Vad vi gjorde var att besluta att dricka mycket kaffe.
Vaka hela natten.
Men tro mig när jag säger
att vi är väldigt fokuserade och tänker klart.
Pappa blundar.
Inte alls. Jag bara tänker på det du säger.
Och det där med att ligga runt?
Ni har inte pratat om det, eller hur?
Jag...
Nej.
Borde vi det?
Tycker du det?
Jag menar, vi kan nog.
Men vi måste tänka på Trina, eller hur?
Som skilsmässobarn själv, vet jag hur destabiliserande det kan vara.
Ja. Inte för att det här är en skilsmässa.
Ja, och du är inget barn, men jag är faktiskt rätt förvirrad.
Ska nån av er flytta ut eller...
- Nej. Nej då. - Okej.
Din pappa... ska bara sova i källaren ett tag.
Så att vi får utrymme att komma på vilka vi är.
Sen förenas vi igen,
starkare än nånsin.
- Allts, jag fattar. - Gör du?
Jag har alltid tänkt att ni blev ihop när ni var lite för unga.
Så jag förstår att det här är nyttigt för er.
Okej.
Oklart vad jag ska säga till mina vänner,
för er presentation var ju inget vidare.
Vi vill bara att du ska veta att vi älskar dig över allt annat,
och att vi båda finns här för dig,
vad du än behöver.
Får jag ha fest ikväll?
Va? Här i huset?
I vårt hus? Och vi är inte här?
Jag är resultatet av själv-forskning.
Hur många flaskor Throatroaster-whisky
kan jag ta utan att din pappa märker det?
Hur många behöver du? Tar folk med sig egen sprit, eller...
Har du aldrig haft fest förut?
Jag har nästan aldrig varit på fest,
för det var jämt Kolton som gick
och jag stannade hemma och typ tvättade kläder.
Så rart.
Ja.
Så en brakfest låter kul, absolut.
Men jag sov inte mycket i natt, så...
Jösses. Var det bara jag som sov i natt?
Efter att vi låste upp maskinen kom folk in på Johnson's
för att ta reda på vilka de var. Så...
Jaha. Jag är inte direkt nyfiken för egen del.
Tydligen har nästa "steg" övertygad mina föräldrar om
att de måste ta paus från varandra.
Så vad skulle den säga om mig?
Vadå? Ska dina föräldrar skiljas?
Jösses, nej. Det vore alldeles för enkelt.
De ska bara bo åtskilda i samma hus.
Jäklar.
Ja.
Mår du okej?
Ja. Du känner min pappa.
Han överlever inte utan min mamma mer än ett dygn.
Deras första handling som åtskilda är att gå på middag tillsammans.
Så jag är inte orolig, men jag tänker dra fördel av det nu när jag kan.
Såja. Det räcker nog.
Okej. Hur har vi det med snacks?
Pratar vi om chips och nötter, eller typ charkuterier?
Det här ska bli jättekul.
Jag kan skiva upp en fruktbricka.
Jag tror ändå att när nån bjuder in en till middag hos Giorgio,
får man anta att hon menar restaurangen.
Det som är bra med den här middagen är
att om vi berättar om själv-forskning för Nan, berättar hon för alla andra.
Är vi verkligen redo att berätta för folk?
- Jadå. - Jaså?
Ja. Jag tror att vi är redo.
Benvenuto.
Milda makter.
Kom in, bara.
Giorgios casa es su casa och även mi casa.
Ni minns fader Reuben? Och Hana är också här.
- Ja. Hej. - Vi möts igen.
Trevlig överraskning, men vad gör ni här?
Giorgio sa att han hade viktig information om maskinen.
Du är maskinen, fader.
Jag har nog sett musklerna du döljer under prästkappan.
Varsågod, Cassie.
- Tack. - Bara lite bubbel, Big D.
Okej. Innan vi startar kvällens festiviteter
vill jag be alla
att lägga sina mobiler och läsplattor i det här fodralet.
Det tänker jag inte göra.
Dusty, vi försöker vara mer närvarande,
och uppmanar våra gäster att göra likadant.
Ursäkta. När du säger "vi..."
Var inte rädda för att plugga ur. Hålls inte fångna av tekniken.
- Kom igen, Big D. Lämna över den. - Om nåt sker akut? Okej.
Du ser, redan bättre.
Som jag jämt säger, det är här nuet finns.
Och som jag jämt säger, det är här det nya finns.
Natalie, sluta.
Giorgio och jag är ihop. Officiellt.
Vänta, var det den viktiga infon?
Det handlar ju inte alls om maskinen.
Jo, Hana, det gör det faktiskt.
Giorgio och jag har funnit att vår potential är varandra.
- Kan jag få tillbaka min mobil? - Nej.
Det gick väldigt fort, Nat.
Extremt fort, men det är också extremt äkta.
Vi ville berätta för våra bästa vänner innan det står i Digest.
Och fader, jag vill bekänna för dig
att relationen har fullbordats ett flertal gånger.
Du behöver inte bekänna för mig.
Okej, men får jag det?
- För det var jädrigt skönt. - Herregud.
Och, Hana, förlåt.
Jag hoppas att det inte smärtar dig som en av mina ex-älskare.
Är det därför jag är här?
Det är här nuet finns.
För Giorgio och Nat.
- Han skålar för sig själv. - Jag vet.
Okej. Använd inte så många pappersservetter.
Folk använder inte glasunderlägg.
Så om du vill förklara märken och fläckar för dina föräldrar...
Okej. Jag vet att du är van vid att vara karl i huset hemma hos dig,
men det här är inte ditt hus. Så du måste tagga ner.
Jag känner mycket press.
Jag vet mycket väl att jag liknar Kolton.
Kanske jag förväntas vara som han,
men jag vet inte hur han var.
Jag är ingen partykille, Trina.
Ingen förväntar sig att du ska vara det, Jacob.
Okej.
Absolut ingen. Ingen har förväntningar på dig.
Helt oberörd av den kommentaren.
Var bara dig själv.
Och ta det lugnt med pappersservetterna, okej?
Man ser en liten tv-spelsversion av sig själv.
Och så säger den: "Det här är den du är."
Och den visar en liten scen och...
Jag kan inte ens beskriva det.
Tja, det låter rätt läskigt.
Kanske, men även om det säger att man är sån,
kan man vara mycket mer än så.
Intressant. Vad menar du, D? Utveckla tanken, tack.
Nåja, okej.
Om ens livspotential är som en pil...
Nåt man behöver veta om sig själv,
för att peka ut en ny inriktning,
så är kanske det här nåt man behöver inse om sig själv
för att kunna gå i den riktningen.
Jag tror att de är som drömmar.
- Vänta lite. Gjorde du det? - Vad fick du, fader?
Ett tv-spel för präster där du mosar vampyrer eller nåt?
Jag talar inte om vad jag fick, men som jag sa
tror jag att visionerna är som drömmar.
Visioner.
Och om man försöker beskriva dem för andra...
Så blir de uttråkade.
Tja, nej, de är personliga, bara.
Det är inte saker man skriver på skyltar i trädgården eller på bildekaler.
En vision är mer personlig.
När man ser den, även om man inte vill se den,
vet man precis vad den betyder.
Jag gillar att du kallar dem visioner.
Får jag använda det när jag skriver om det här för Digest?
Absolut.
- Tack. - Jag tänker då inte göra det.
Tänker inte göra vad?
Nästa steg. Jag behöver inte.
Nu när jag har Natalie vet jag vem jag är.
Jag känner exakt likadant.
Och Cass, nu kan vi fyra äntligen ha dubbeldejter.
Ja. Beträffande det har även vi ett litet tillkännagivande.
Kör.
Animationerna i nästa steg suger, och grafiken suger fett.
Det är 15 sekunder, och man kan inte styra det.
För det är inte ett spel.
Vänta lite. Om jag stoppar in mitt kort med "Lögnare", visar den att jag ljuger?
Det är nog inte så bokstavligt. Mitt var mer ett sökspel.
Du sa just "spel".
Jag gick i en glänta, och där fanns ett staket.
På ena sidan staketet fanns en massa får.
På andra sidan fanns rävar.
Och min typ avatar började riva ner staketet.
- Och istället för... - Hallå.
Vem är redo att bli full som fan?
Eller ska vi strunta i det?
Vi hade en diskussion.
Okej. Ja. Jag kan sätta mig.
Tejpade du fast ölburkarna själv?
Ja, typ Edward 50-hands. Den klassiska dryckesleken.
Det här är förstås inte 50 cl. Så snarare Edward 33-hands.
Ja.
Ursäkta, vad pågår?
Rita berättade just en sak.
Fint.
Ja. Jag kan nog ställa ner en av ölburkarna, troligen.
- Jake, för fan. - Jäklar.
- Kom igen nu! - Vad håller du på med?
Jag fixar det. Jag fixar det.
Jag har nog använt alla pappersservetter.
Jag ska hämta mer från källaren. Men tagga ner, va?
Det är bara sex veckor. Sex veckor. Dusty och jag ska förenas igen
och dela alla våra nya erfarenheter med varandra.
Men om det inte blir så?
Jag trodde att jag skulle spela i NHL i 20 säsonger och vinna sju Stanley Cup
tills jag fick en permanent skada i min plockhand.
Allt kan hända.
Tänk om ni träffar nån?
Eller om nån som hade känslor för dig förut plötsligt inser
att han fortfarande har det.
Och nu när du är ute på din lilla relations- rumspringa ...
- Mi amore. - Nej. Ingen fara.
Jag bara... Herregud.
Jag har en massa fyra-för-två-kuponger till olika restauranger
- och närliggande attraktioner, så... - Nat.
Vet ni, jag behöver nog en liten...
Är hon okej?
Hon är okej, fader. Dusty och Cass gjorde henne uppriven.
Är det orsaken, Giorgio?
Tror du inte att det har nåt att göra med det faktum
att du har flörtat öppet med min fru tills typ i förra veckan,
och Nat får veta att vi ska ta en paus i relationen?
Vänta, har du flörtat med Cass?
Det visste till och med jag.
Men jag visste inte om dig och Giorgio.
Snälla ni, slåss inte om mig.
Så är det inte alls.
Jag kommer alltid att känna starkt för dig, Cass.
Men det faktum att du och D har äktenskapsproblem,
vare sig i sovrummet eller på annat sätt...
Det är inget sexproblem.
...ändrar inte de känslor jag plötsligt inser att jag har för Natalie.
Och jag vill göra det klart.
Natalie. Il mio bambino!
Vill du se Giorgios badrum?
- Absolut. - Okej.
Du hade rätt. Det kändes bra att berätta för alla.
Ja.
Lägg märke till badkarets placering.
Här är en gipsbyst av Giorgios huvud,
skapat av kände konstnären 3D-printer.
Lägg märke till spegeln,
där man ser hans sällan nämnda "Superstjärna"-kort.
Och i byrålådorna finner man en oroande mängd hudkrämer.
Det är allt jag drömt om och mer.
Ja, nu är du glad att du tackade ja till denna urspårade middag.
Ja, faktiskt. Jag har roligt.
Det har du verkligen, va?
- Vad har du i tankarna? - Jag fick en fin vision.
Du kan inte hålla mig på halster om du inte tänker berätta.
Det var jag som barn, jag var med min pappa och jag var lycklig.
Det var fint att bli påmind om hur det var.
Och att kunna tänka att kortet med "Fader" inte bara handlade om mig.
Oj. Så du är helfrälst på MORHPO nu?
Helfrälst vill jag inte säga.
Men minns du att jag sa att jag inte vill vara präst längre?
Ja. Och jag måste säga
att det lägger en massa press på mig, och jag...
Nej. Jag vill inte lägga press på dig.
Det handlar nog mer om mig.
Det är mer att jag inte vill vara präst längre.
Jag vill inte ge vägledning till alla andra längre.
Jag måste jobba med mig själv
och återupptäcka vad som ger mig glädje.
"Återupptäck din glädje" passar bra på en neonskylt.
Jösses. Gömmer du dig här nere för att du skäms för mig?
Vadå? Nej.
Alltså, jag fattar. Jag typ sabbade festen med mitt skoj.
Jacob, inget du kan göra kan genera mig.
Det är det här.
Att se min pappas sovplats här nere gör mig lite ledsen.
Det börjar sjunka in att mina föräldrar faktiskt gör det här,
och det liksom suger.
Det började ju kännas normalt igen.
Och jag är väl medveten om att jag klagar över det här
för nån som faktiskt har mist en förälder.
Nej, jag fattar. Du vill inte heller mista din familj.
Men jag minns nån som sa till mig
att hon inte ville vara i samma relation hela livet.
Hon låter sexig.
Sexigast av alla.
Så vad än nästa steg betyder för dina föräldrar,
kanske det ändå kan vara nåt bra för alla?
Och nästa steg för mig?
Om du ville ta reda på det, skulle jag följa med.
Det vet jag. Du är så rar.
Ja.
Rar, men också typ en häftig festprisse?
- Absolut. - Säkert?
Ja.
Okej.
- Jag ska väl gå upp och städa... - Okej.
...innan dina föräldrar kommer hem.
Okej, festprisse.
Jag sa inte det, utan du.
- Lystring, vänner! - Liksom.
Hana, fader Reuben, var är ni?
Hej, läget, hör ni?
Vad gjorde ni där inne? Såg ni mitt ångrum?
Fint, va?
Okej. Jag har ännu ett tillkännagivande.
Åh, milda makter.
Natalie. Minns du igår kväll, när jag berättade
om mina favorithockeyspelare mellan kärleksstunderna?
Ja.
Okej. Som den store Wayne Gretzky en gång sa:
"Man missar 100 % av skotten
- man inte skjuter." - Just det.
Jag ska gå ett steg längre än Wayne.
Ibland skjuter man men tror att man missade.
Men så touchar pucken nån annan
och sitter fint i nätet.
Han skjuter, han gör mål.
- Är hon nätet? - Jag tror det.
- Natalie Plural... - Pearl.
Pearl.
Gode Gud, nej.
Åh, nej, nej.
Vill du göra mig den äran att bli den stora i mitt liv,
alltså min första mrs Giorgio nånsin?
Ja.
- Givetvis. Ja. - Menar du det?
- Ja. - Ja, nu kör vi!
- Ja! - Nu kör vi!
- Men för fan. - Hurra, Nat!
Åh, raring.
Jag är så glad att jag inte vet vad jag ska ta mig till.
Jag känner att jag måste... Jag måste rappa improviserat.
- Okej? Ja. - Orden kommer till mig, Natalie.
Åh nej.
- Åh, ja. - Okej.
Natalie, Natalie Jag vill chatta-lie
Din kärlek gör mig yr Jag vinglar av och an-alie
Cass bästa vän Jag älskar dig igen
Kan vi få mobilerna? Så ni får lite avskildhet?
Du är alltid min tjej Det kan du lita på
- Märkligt. - Natalie, Natalie
Var är bilnycklarna? I jackan. Var la du jackan?
La du jackan i det andra rummet?
Natalie, Natalie Du är min pizzabit
- Här är väskan med mobilerna. - Hur öppnar vi den?
Spelar ingen roll. Vi löser det i bilen. Gå, bara.
Helt otroligt.
Alltså, det flöt verkligen på.
Inte alls. Jag har mer flyt än Giorgio.
Hej, Jacob. Var är Trina?
Hon ligger och sover.
Jag skulle just gå,
men jag vill säga att Trina berättade vad ni tänker göra.
Gjorde hon? Verkade hon okej? Du skulle väl tala om ifall hon inte mår bra?
Ja. Absolut. Och ni kommer också att må bra.
- God natt. Åh. - Nej, en...
Okej.
- Vi ses i skolan. - Okej, god natt.
God natt, Jacob.
Okej, jaha...
Då går vi väl till våra enskilda rum
från vårt gemensamma rum.
Ja.
Vill du ha en nattfösare hos mig?
Skål för själv-forskning.
Så, vad tänker du göra först?
En skidresa till Whistler eller...
Jag tänker inte åka dit.
Jaha. För du sa att din vision handlade om mer än skidåkning.
- Men vad betyder det? - Nej. Jag vill inte åka till Whistler nu.
Då ville jag stanna i Whistler.
När vi hade vår, du vet... period isär,
trivdes jag som fisken i vattnet.
Det gjorde säkert du med.
Men du vet, allt skoj, nya äventyr.
Jag ville stanna ett tag till. Inte för alltid. Bara...
- Sex veckor? - Sex veckor hade varit toppen. Ja.
Jag vet inte vad som hade hänt.
Kanske hade allt varit likadant,
eller så hade jag kanske kört in i ett träd första dagen och dött.
Det är oviktigt. Jag vet bara att jag kom tillbaka på grund av dig.
För att jag älskade dig. Ja.
Men mest därför att jag var rädd att mista dig.
För det är sån jag är.
Det var vad jag såg i den delen av visionen som jag inte berättade om.
Varje gång jag närmar mig nåt som skrämmer mig...
...stannar jag.
Jag backar. Jag tar inte risken. Du har sett mig. Jag gör aldrig hoppet.
Jag tar jämt den lätta vägen.
Inte för att du är den lätta vägen. Du är den svåra vägen.
Nej, inte den svåra vägen. Det är inte bättre, eller hur?
Det gör mig ledsen.
Nej. Nej, jag är ledsen.
Nej, det gör mig ledsen, för den tiden isär
ville jag stanna i Italien.
- Alltså, inte för alltid. Bara... - Sex veckor?
Ja.
Kanske lite längre.
Så det är sorgligt att få veta att...
...vi båda har hållit oss tillbaka så länge
av rädsla för att såra varandra.
Men vi gör det ju nu.
Vi får våra sex veckor. Bättre sent än aldrig.
Och jag har en känsla av att det blir det bästa som hänt oss.
Vadå?
Det finns en del två i min vision också.
Hoppas du inte knivhögg mig med.
Gjorde du? Du knivhögg mig med? Cass...
Ja. När jag hade knivhuggit mamma kom du in i labyrinten,
och jag gav mig på dig som han i Psycho.
Dansade du på mitt lik också?
Det var mer en menuett.
Men som du sa, det är metaforer.
Saker vi behöver inse för att få en ny inriktning.
Vad vi än är menade att inse, är det inte bättre att veta?
Vill du verkligen göra det här?
BASERAD PÅ ROMANEN SKAPAD AV M.O. WALSH
Undertexter: Bengt-Ove Andersson