Určitě to chceš?
Vzalo si to kartičku a napsalo „zjistěte, kdo jste“.
Objevil se můj malinký avatar a měl na sobě to,
co já v den Koltonova pohřbu.
Byla jsem na střeše u Giorgia jak doopravdy.
Ale místo nápisu „U Giorgia“
tam bylo „lhářka“. Tak jsem ho rozmlátila a celej vybuchl.
A pak už jsem tam jenom tak stála.
POKRAČOVAT?
Naznačuje, že můžu být kýmkoliv.
Tomu lhaní jsem se postavila a teď můžu být, kým chci.
To je skvělý.
Měls to vidět. Můžu jít s tebou?
HRDINA
JEN JEDEN HRÁČ
Asi musíš sám.
Můžu ti to natočit.
KDO JSTE
Hustý.
To si děláš prdel.
Tak co tam bylo?
Vypadalo to jak videohra s tenisem, co jsme hrávali s Koltonem.
Ukážeš mi to?
- Co je? - Nejede to. Je to rozostřený.
Takže je to pryč?
Koukneš se a pak to zmizí?
Asi jo.
Ten, co tohle vymyslel, je hajzl.
Souhlas.
VELKÝ POPRASK NA MALÉM MĚSTĚ
Graf ukazuje klesající docházku od chvíle, co tu je MORPHO.
- Kdo vám dělá grafy, paní ředitelko? - Já sama. Víte proč?
Protože učitel informatiky dal výpověď a je sklářem.
A vy to máte moc hezké.
Víte co? Máme problém, vážení.
Učitelé odcházejí, studenti nechodí do školy. Chci řešení.
Zajímá se tady ještě někdo o naše studenty?
- Dusty Hubbard. - Chci říct, že je jasné, co se děje.
Kvůli automatu všichni myslí na své sny a na to, jak změnit svůj život.
Ale tady jsme nic nezměnili.
Akorát přibyla parkovací místa pro motorky.
Pro všechny.
Prostě bychom měli přepracovat osnovy.
Místo abychom vyučovali pořád totéž, měli bychom zohlednit potřeby studentů.
Musíme jim ukázat, že svět nabízí
nekonečné možnosti a že ty možnosti mají i oni sami.
Víte co? Ten nový Dusty se mi líbí.
Z toho vašeho rozvodu jsem měla obavy.
My se nerozvádíme a tady se to nehodí rozebírat.
Já myslela, že se zhroutíte. Mysleli si to všichni.
Já svou roli rád rozšířím.
Umím francouzsky a německy. Trochu i latinsky.
Super! Dostanete tělák.
Není to parketa kouče Eaglesona?
Od toho skandálu s nevěrou učím občanku.
A víte co? Studenti ve skutečnosti učí mě.
No, já s panem Hubbardem souhlasím.
Je načase, aby se něco změnilo.
DEERFIELDSKÁ STŘEDNÍ ŠKOLA
Briane Sercusi. Ten test dopadl otřesně.
Otto von Bismarck fakt nevynalezl „ottomobil“.
- Pane Hubbarde. - Slečno Wicksteadová.
Jen jsem vám chtěla znovu říct, že ten proslov byl velmi inspirativní.
- Proslov? - Jo.
To nevím. Říkal jsem, co jsem cítil.
No, mě to oslovilo.
Od toho vidění v automatu se snažím všechno víc nechávat plynout.
Nemít všechno pod kontrolou.
Takže ta myšlenka, že se iniciativy chopí studenti, se mi líbí.
Díky, slečno Wicksteadová.
- Stačí Alice. - Alice. Jasně.
Alice Wicksteadová. Trina vás má na hudebku.
Ano. Trina je nejlepší.
A moc mě mrzí ta situace u vás doma.
- To nic. - Ale proto jsem
- za váma neběžela. - Jo.
Zajímá mě, jestli se o těch rozšířených osnovách nechcete pobavit.
- Rozhodně. Ano. - Skvělé.
Mám volno zítra po třetí vyučovací hodině.
- Co v 19:00 u Giorgia? - Dneska?
Jo.
Jo. Počkejte. Co bude večer za den?
Teda co je dneska za den?
- Kvůli tomu večeru. - Pondělí.
- Pondělí. No jo. - Jo.
Takový ten první den v týdnu.
Zamyslím se.
Duste! Dneska se s mým spolubydlou Pytlem rozšoupneme.
Želé panáky a energiťáky. Přijdeš?
Pytel říkáš?
Jo.
To je moc lákavé pozvání,
ale máme s Alicí brainstorming.
Dobře.
Tvoje minus. Zbyde víc sušenýho masa pro nás.
Tak to o moc nepřijdu.
- Dusty? Jsi v pořádku? - Jo.
- Slyšela jsem jekot.
Možná jsi slyšela spíš mužný výkřik, ale nic mi není.
Dobře.
Počkej, proč žehlíš na mojí jógamatce?
To druhé žehlicí prkno jsem nemohl najít a nechtěl jsem tě otravovat,
když žijeme odděleně.
Někdo si žehlí svoje sváteční kalhoty.
Máš velký plány?
Cože? Ne, pokud nemyslíš nudnou schůzi učitelů.
A co ty? Máš nějaké velké sólové plány na večer?
Ano. Mám jich hromadu.
Jakože spoustu plánů.
Jo. Ale chápeš, k našemu samoučení patří, že spolu nemusíme
- všechno sdílet, takže... - Jo.
S tím nesdílením 100% souhlasím.
Fajn. Takže si se mnou nedělej hlavu.
Budu dělat něco zábavnýho.
PENZION VÝLETNÍ LOĎ OTEVŘENO
- Ahoj, Martho! - Cass.
Bože můj, tak ráda tě vidím.
Co ty tady?
Výjimečně mám večer sama pro sebe, tak jsem hledala, co dělat,
a na prvním místě byla „noc v luxusním hotelu“.
To ti přeju, Cass. Akorát to načasování není ideální.
Deerfieldská energetická pořádá oslavu pro zaměstnance
a zabrali to tu.
Zdá se, že jediný volný pokoj je zase ubikace posádky.
No, pokud máte víno, zvládnu to.
Dobře. A musím tě varovat, že tvoje máma dneska bude mít proslov.
Na tu psychopatku teď fakt nemám energii.
Stojí přímo za mnou, že?
Ne. Proč? Nějak jsem se zatvářila?
- Ty ses ne... - Ne...
- Já myslela... - Ne...
Plížit se k tobě by mě ani nenapadlo.
Nechtěla bych se nechat ubodat.
Ahoj, máti. Asi jsi slyšela o mém vidění.
Teď už o něm slyšeli všichni, Cass.
A musím říct, že mě znepokojuje,
že nedávno opuštěná žena jako ty
utrácí za předražený hotelový pokoj,
když skoro nemáš vlastní příjem.
Škoda, žes nešla za mnou, když jste měli problémy.
Dustyho mám odjakživa ráda jako vlastního syna.
Vážně? Ve svatebním proslovu jsi řekla, že sis na něj nejdřív musela zvyknout.
Nešla jsem za tebou, protože s tebou končím.
Nechci tě vidět, nechci slyšet tvoje názory.
Ten tvůj vztek.
To je vlastnost, která se Dustymu jistě nelíbila.
Doprovodím tě na pokoj, Cass.
A Izzy, ty běž do svého pokoje,
chtěla jsi ho na přípravu toho proslovu.
Ten už mám připravený.
„Dobrý večer, Deerfieldská energetická.
Atmosféra dnešního večera je elektrizující.“
Jacobe?
Co děláš?
Vyklízím Koltonovu skříňku.
Fakt? Jsi si jistej?
Jo. Ředitelka to nechala na mně a já už kolem toho nechci chodit.
Lidi musí přijmout, že tu není, což byl smysl mého vidění.
Jak to?
Byla to hra pro dva, což je jako mít dvojče.
Celý život jsi jedna ze dvou. Vše, co uděláš, se s někým srovnává.
A pak ten člověk zmizí.
Hra jen pro jednoho.
Je čas jít dál.
Tady je moje Nintendo Switch. Já věděl, že mi ho vzal.
Co to je vůbec za krámy?
To nevím.
Mám ti pomoct? Můžu, jestli chceš.
Ne, být tebou, tak couvnu.
Asi je tu jídlo.
Nechutný.
Dobře.
- Děkuju. - Já děkuju.
- Za... jo. - Dobrou chuť.
Čau! Podívejme se!
Jde k nám Dusťák!
Budu hádat, „speciál pro osamělého muže“, stůl pro jednoho?
Ne, my jsme tu spolu.
Schůze učitelů.
Páni. Stůl pro dva pro Dusta a tuhle pěknou květinku?
Pardon, musím třikrát zalapat po dechu.
Fakt třikrát. Přidělíš nám stůl, prosím?
Mám tu něco přesně pro vás.
Gumo!
- Prosím, až po vás. Signora má přednost. - Dobře.
Díky.
Déčko, jsem na tebe pyšnej.
Někdo by naznal, že na to jdeš rychle, ale já vím, že studená postel je konec.
Mám pracovní schůzku.
Cože? Ani náhodou. Viděl jsi tu rtěnku? Je to rande.
Už nějakou dobu nerandím, tak nevím, ale takový signály já poznám.
Randit jsi přestal před týdnem.
A vůbec mi to nechybí, bejby.
Jo, tak jsme tady. Pojďte prosím nahoru, slečno...
- Alice. Jo. - Jak anglická Alenka v říši divů.
- To se mi líbí. - Jo. Děkuju.
A tohleto je Xander neboli Guma.
Dnes bude vaším gondoliérem.
My ho nepotřebujeme. Už tak je to dost trapný.
Dobře.
Stejně bych měl dostat dýško.
- Prosím tě, dej si odchod, Gumo. - Jo.
Moje milá Alice ví, co chce. Tak co dneska pijeme?
Já se všemu snažím nechat volný průběh, takže jak chceš, Dusty.
Pití? Pití. Jo. Pití.
Co si lidi obvykle dávají?
Můžeme si dát džus nebo vodu.
Limonádu nebo... Bez bublinek.
Nebo jestli chceš, můžeš si dát některý z alkoholických nápojů.
Omluvte mého přítele.
Je to jeho první rande po 23 letech.
Nebojte. Já se o vás postarám.
Já o rande nic neříkal.
Ne, samozřejmě. Je to jen...
schůzka dvou kolegů, viď?
Jo.
Proto bych měl otevřeně vysvětlit
tu pauzu, co jsme si s ženou dali.
Ono je to jenom na sext týdnů... šest týdnů.
No, během šesti týdnů se toho může stát hodně.
Giorgiova pondělní večerní specialita.
Šampíčko a ústřičky. Jedem!
Ahoj, můžu se přidat?
Jasně.
Z bezpečné vzdálenosti je to velká zábava.
Taky jsi o tom nevěděla, když sis zamlouvala pokoj?
Bouřka mi vytopila byt, tak tady spím už pár nocí.
Zdravím Deerfieldskou energetickou.
Dneska tu máme elektrizující atmosféru!
To mě poser.
Všichni si tady dobijeme energii.
A my pro vás máme speciálního hosta, který předvede náš nový stejnokroj.
NA PÁRTY JSEM MĚL VÝPADEK
Líbil se vám jako dotěrný šéf číslo tři ve videu o obtěžování.
Prosím přivítejte Caryho Hubbarda!
To je můj tchán.
To je neuvěřitelný.
Smutný, co? Jak se odvázal.
Je odvážnej, že dělá, co ho baví.
Podle mě mu chybí Dustyho máma.
Nepochopím, jak se dva můžou rozejít a tvrdit, že se pořád milují.
Asi proto, že lásky nejsi schopna.
Miluje mě celé město, Cass.
A teď mě omluvte,
nechci si unavit hlas zbytečnými rozhovory.
No jo.
To bylo drsný.
Promiň, ona je všude.
Je to jak snažit se zbavit bumerangu.
Ale neměla jsem na ni tak vyjet.
Ale ne, to oceňuju.
SMÍŠENÉ ZBOŽÍ U JOHNSONA
Nechci tě kazit, ale než pustí Johnsona, tak určitě do práce nemusíš.
Pan Johnson je na mě hodnej.
- A tímhle mě nekazíš, jo? - Řekla jsem, že tě kazit nechci.
- A tím jsi to vyrušila. Rozumím. - Jo.
Musím to jít podepsat. Spočítej buchtičky, buchtičko.
Ráda, buchtičko.
Co děláš?
Ale nic.
To je Tlučhuba Terry.
Koltonovi jsem ho dala já, a když ho chceš vyhodit...
Kolton je cool.
To říkáš ty?
Jo, dá se tam něco nahrát. Je to blbost.
Ale jestli ho nechceš...
Miluju tě, Koltone.
Žába ukecaná.
Proč si ji chceš nechat?
Protože mi po Koltonovi nic moc nezůstalo.
Bezva. Já nic nechci. Je to odpad.
Ale ty si to nech.
Ty lanýže byly bezvadný, co?
Jen 15 dolarů za plátek. Mio dio!
A cena se hostům obvykle říká po tom, co je snědí?
Ten týpek je ale veselá kopa, co? Toho se držte.
Nabídnu vám tiramisu nebo naši vyhlášenou panna cottu?
Čerstvou a lehkou.
- Ne, asi už máme dost. - Jo.
- Dobře. - Děkuju, Géčko.
Gumo! Máme tady platbu kartou. S čipem.
- Hlasitý i sebevědomý, to je teda mix. - Jo.
Jo.
Měli bychom se podívat na závěry našeho brainstormingu.
Jo. Podíváme se, jak ty děcka inspirujeme.
Chtěli bychom do osnov zahrnout praktické dovednosti.
Ano.
Napadlo nás přezutí auta.
- Dobrý. - Daně.
Jak nacpat peřinu do povlaku.
Jo. To je všechno důležité.
Řádná strava. „Řádná“ podtrženo. Nevím, co to má...
Myslel jsem, že toho máme víc.
Ne, asi to nebyl zrovna nejproduktivnější brainstorming.
Třeba musíme začít u sebe.
Můžeme osnovy měnit, jak chceme,
ale pokud si my jako učitelé nerozšiřujeme obzory...
Ano, rozumím.
Jak starý kohout kokrhá, tak se mladý kohoutek učí.
To je irské přísloví. Myslím. Promiň.
Ne, jenom že tvůj přízvuk je strašně sexy.
- Aha. - Jo. Je.
- Takže moje irština je sexy, jo? - Jo.
Dost, paninko, ať mi z vás nestraší na cimbuří.
Ne, to se určitě neříká.
Kdybych tě tahal za fusekli, utřel bych hubu.
Utřel bys hubu? Co to je?
Říká se to.
Duste, hej. Jak je? Musím s tebou mluvit.
- Teď něco řešíme, Giorgio. - Všechno v pořádku?
Ano. Vyskytl se problém s ústřicemi.
Ale my jsme je jedli oba.
Jasně. Jde jenom o ty, co snědl Dusty.
Má problémy se střevním mikrobiomem, tak mu chci ukázat cviky na břicho,
aby té reakci mohl předejít.
- Dík, kamaráde. - Já tě podržím.
- Tak co tak spěchalo? - Déčko.
S ústřicema problém není. Jde o tvoji kartu.
Nechtěl jsem tě před Alicí zesměšnit.
Tak na to už je pozdě.
A jestli je to tak, nemáš mi furt nosit na stůl.
Dělal jsem to pro tebe, brácho. Tys ten kaviár nechtěl?
To abys byl frajer se vším všudy.
Problém se střevním mikrobiomem je taky frajeřina?
Promiň.
Dusty? Děje se něco?
Ahoj, Cass. Promiň, že ruším.
Chci ti říct, že máme problém s kartou.
U Giorgia mi ji zrovna zamítli.
U Giorgia? Nemáš tu schůzi učitelů?
To mám.
Jen takový brainstorming s jedním z nich.
Se kterým?
S několika.
Zkontroloval jsem pohyb na účtu
a je tam nějaká podezřelá platba z Výletní lodi.
Dusty, já tam jsem.
Aha.
Zní to spíš jako klub, Cass.
Ale do toho mi nic není.
Banka asi viděla, že jsme stejnou kartu použili
na dvou místech, například v hotelu, kde se často konají tajná dostaveníčka.
Takže se není čeho bát, že?
U mě ne.
Hezký večer, Cass.
Dnešní večer je rozhodně v plném proudu.
Tak prosím všichni pozvedněte sklenice.
Podívejte se, mám nůž.
Neříkejte to mojí dceři. Mohla by mě ubodat.
Ahoj. Promiň, že jsem se tak ulil.
- Dobrý. - Tomu neuvěříš,
- ale měl jsem problém... - S kartou.
Jo.
- Pořád ti tam vyskakovaly oznámení. - Do prkýnka.
Ale nic si z toho nedělej. V pohodě.
Ne, ty platit nebudeš.
Ne, za tohle fakt ne. Giorgio nám ty zkažené ústřice dal po devíti dolarech,
takže odejdeme bez placení.
Cože?
Veselte se, oslavujte, máte velký den.
- A to... - Jsme moc rádi,
že i s rodinou jste přišel sem.
- U Giorgia... - ...teď.
- ...v italské... - Pojď.
...restauraci a sportovním středisku...
- V pohodě? - Jo.
Vyhodil jsem ty jeho věci,
jenže tam byl můj Switch a teď ho nemůžu najít.
Jacobe, chápu, že tě Tlučhuba Terry naštval.
Já nejsem naštvanej.
- Myslel jsem, že váš vztah byl jiný. - Jak to myslíš?
Řeklas mu, že ho miluješ, Trino.
Sice přes žabáka, ale my si to ještě neřekli, takže...
Nevím. Asi jsem to chtěl uzavřít, ale teď je mi z toho všeho akorát hůř.
Proč je ti hůř?
Mám ti lhát a říct, že jsem tvýho bráchu nenáviděla?
Víš, že moje láska ke Koltonovi neoslabuje, co cítím k tobě.
Můžu milovat různé lidi v různou dobu a z různých důvodů.
Jo, ale tohle je teď. A přesto si toho žabáka chceš nechat.
Jo, protože pro mě něco znamená.
Připomíná mi, co jsem cítila k člověku, o kterého jsme přišli.
Copak Kolton neměl nic, co by sis taky chtěl nechat?
Já vím, že ti taky chybí.
Co je to?
Úplně jsem na to zapomněl.
Koltonovi se povedlo dostat čtyři minus z testu z biologie
a potřeboval tátův podpis.
Natrénovat tátův podpis mu trvalo mnohem dýl,
než jak dlouho se učil na ten test.
Jo. Typickej Kolton.
Jo.
Nemám ten Switch.
Ukaž.
Mám menší ruce, tak se v odpadcích umím přehrabovat líp.
Tím se nechlub.
Podržíš mě za nohy? Teď.
To myslíš vá... Jo, dobře. Ježíši. Jo.
- Tak jo. - Bože, moje vlasy.
Prosím, nechci mít výpadek sama.
Jak to, že jsi mámu ještě neubodala? Je to dílo.
Jak se opovažuješ? Moje máma je dokonalá.
„Jsem Izzy, starostka Deerfieldu.“
Ty kráso. Jako by tu byla.
Tak to se ti bude líbit, jak imituju Dustyho.
„Chci párky s kaší.“
To mělo být irsky, nebo má něco s hlavou?
Tak jo. A takhle dělám otce Reubena.
Dobře.
„Já jsem otec Reuben.
Nikdo neví, jestli to je mé křestní jméno, nebo příjmení.
Ale miluji Hanu.“
Ale no tak!
Všimla jsem si toho jiskření u Giorgia.
Hele. Já s nikým chodit nechci. A s knězem už vůbec ne.
Kecy.
Jsem ráda sama.
Tak dlouho jako s tebou jsem s nikým už pěknou dobu nebyla.
A vidíš, jak dobře se bavíš?
A já zase nikdy nejsem sama.
Sama přes noc jsem nebyla už asi 20 let.
Ty jo. A dělala bys tohle, nebýt toho automatu?
Možná. Nejspíš jo.
Jo.
To je dobře.
Být tebou, asi bych totiž přemýšlela,
jestli to všechno chci já, nebo mi tu myšlenku vnukl ten automat.
A jak poznám, jestli ty změny nedělám podle svého výkladu nějaké videohry?
Jak poznám, že jsem se rozhodla správně?
Ale mně se to lehko mluví, když jsem ten automat nevyzkoušela.
No, nevím, jestli jsem se rozhodla správně.
Je to riskantní. Všechno je to riskantní, ale aspoň něco zkouším.
Jako ty, když se mnou mluvíš.
A měla bys tu zůstat.
Jsou tady dvě postele.
To si budu muset nechat ujít.
A kdybych tady zůstala, nemohla by sis užít první noc o samotě.
- Hej, bude sranda. - Dobrou, Cass.
„Dobrou, Cass.“
Tos byla ty.
Dost dobrý. Myslela jsem, že to je ozvěna.
- Dobrou noc. - Dobrou noc.
Vlastně jsme vyřešili krizi vzdělávání.
- Jo. - Páni.
Kdybych absolvovala ten náš seminář „manipulace se syrovým kuřetem“,
když jsem byla na střední, kdoví kde bych teď byla.
Čím jsi jako malá chtěla být?
Měla ze mě být cellistka.
- Fakt? - Jo. Brala jsem to dost vážně.
Víš jak. Chodila jsem na konzervatoř,
hlásila se na nejlepší hudební školy.
Naši si to pro mě vysnili.
Jo. Ale ten tlak, abych byla perfektní, byl moc velký.
Musela bys jim padnout do noty.
„Padnout do noty.“
To je ale blábol.
Vyšlo mi to i na kartičce.
Dostala jsem „cellistku“, což umocnilo ten pocit,
že jsem selhala, když jsem to vzdala.
Chápu.
Ale pak jsem slyšela tebe...
To, že ty kartičky mají lidi postrčit nějakým jiným směrem,
a začala jsem si říkat, že mám možná opravdu
potenciál být cellistkou, ale...
můžu najít štěstí i v tom jiném životě, který jsem si vybrala.
Jo. A pak jsem se podívala na to vidění, kde jsem letěla vzduchem.
Nechala ses unášet.
Jo. Což jsem stejně vždycky chtěla, takže...
A co ty?
Čím jsi jako kluk chtěl být?
- Já nevím. - Prosím tě.
Asi mě chvíli bavila astronomie.
Měl jsem knížky a svítící souhvězdí na stropě v pokojíčku.
A na vysoké jsem pak jel lyžovat do Whistleru
a tam je obloha prostě neuvěřitelná.
Hvězdy jsou tam tak jasné, blízké a nespočetné.
Popravdě to na mě bylo trochu moc.
Já ve Whistleru byla. Je tam nádherně.
To jo.
Málem jsem tam zůstal.
Mohli jsme se tam potkat.
Mohl jsi mi vyprávět o hvězdách.
No, v hloubi duše jsem učitel.
- Jo. - Evidentně.
Bože, hele, kometa. Něco si přej.
Jo. Tahle se jmenuje letadlo.
Já vím. To jsem poznala.
Jenom... Přestaň. Zkoušela jsem tě.
Takže jo. Astronomovat fakt umíš.
„Delta Air kometa.“
Tady bydlím.
Nevím, jak se stalo, že doprovázíš ty mě.
Jo. Jak se to stalo?
Nevím, jak to ukončit.
Ty mi nepomůžeš, co?
Dobře. Takže si to asi prostě položím,
- vytáhnu tyhle dvě... - Ty jo.
...a pokusím se o objetí?
Takže jenom pohneme rukama.
Rukama napřed.
A obejmout.
A držet.
Pořád se držíme.
Jen se chviličku hezky objímáme.
Pozor, Deerfielde.
Tady čestný šerif Beau Kovac na noční obhlídce.
Všem případným pachatelům: jsem vám na stopě.
Takže si vyčistěte zuby a učešte si vlasy,
protože dneska po vás jde zákon.
Konec.
Pane Johnsone, co se děje?
Kód 594, vandalismus?
Snad ne 211. To je loupež.
Není vám nic, pane Johnsone?
Já nechci být sám.
PODLE ROMÁNU OD M. O. WALSHE
Překlad titulků: Kristina Himmerová