Ти точно готова?
Я вставляю картку й бачу: «Дізнайтеся, хто ви».
А тоді з'являюся маленька я в тому самому одязі,
у якому я була в день похорону Колтона.
І от я на даху «У Джорджіо», як і тоді.
Я бачу вивіску, а на ній замість «У Джорджіо»,
пише «Брехуха». Тому я її розбиваю, і все вибухає.
Далі я просто стою там.
ПРОДОВЖИТИ?
Він ніби казав, що я можу бути ким захочу.
Тепер, викривши свою брехню, я можу вирішувати, ким бути далі.
Це чудово.
Жаль, що ти не бачив. Можна з тобою?
ГЕРОЙ
ЛИШЕ ОДИН ГРАВЕЦЬ
Мусиш дивитися сам.
Записати тобі?
ХТО ВИ
Жир.
Та ну нахрін.
Що там було?
Щось типу відеогри в теніс, у яку ми грали з Колтоном.
Можна глянути?
- Що? - Нічого не видно. Усе розмито.
То відео зникло?
Воно зникає після перегляду?
Мабуть.
Розробник цієї машини – ще те падло.
Згоден.
КВИТОК ДОЛІ
На графіку видно спад відвідуваності з часу появи МОРФО.
Хто малює вам графіки, директорко Пет?
Я сама намалювала. Знаєте чому?
Бо вчитель комп'ютерної графіки вирішив стати склодувом.
І ви чудово впорались.
Знаєте що? Люди, в нас біда.
Вчителі звільняються, учні прогулюють. Потрібні рішення.
Так, кому тут небайдужа доля учнів?
- Дасті Габбард. - Хочу сказати,
що зрозуміло, чому все саме так.
МОРФО змусив замислитися про свої мрії
і про те, як можна змінювати життя.
Однак у школі ми нічого не змінили,
хіба що виділили окрему стоянку для мотоциклів.
Вона для всіх.
Нам потрібно оновити шкільну програму.
Не вчити одне й те саме з року в рік,
а враховувати потреби й бажання наших учнів.
Треба показати їм, що є стільки можливостей –
у зовнішньому світі й у них самих.
Знаєте що? Мені подобається новий Дасті.
Коли я почула про розлучення, то розпереживалась.
Ми не розлучаємось,
і це не місце для таких обговорень.
Я думала, що у вас буде нервовий зрив. Ми всі так думали.
Я б хотів узяти більше обов'язків.
Я знаю французьку й німецьку. Трохи латину.
Чудово! Викладайте фізкультуру.
Хіба це не предмет тренера Іґлсона?
Ні, після скандалу зі зрадою мене перевели на «Громадянську освіту».
І знаєте що? Я чимало дізнаюся в учнів.
Я згодна з містером Габбардом.
Пора щось змінювати.
ДІРФІЛДСЬКА ШКОЛА
Браян Серкус. Твоя контрольна жахлива.
Отто фон Бісмарк не придумав «оттомобіль».
- Містере Габбард. - Міс Вікстед.
Я просто хотіла ще раз сказати,
що ваша промова дуже мене надихнула.
- Промова? - Так.
Навіть не знаю. Я просто говорив те, що думав.
Мене ваші слова зачепили.
Побачивши своє видіння в МОРФО,
я стараюся більше плисти за течією
і не намагатися все контролювати.
Тому я...
Мені сподобалася ваша пропозиція
передати учням ініціативу.
Радий це чути, міс Вікстед.
- Можна просто Еліс. - Еліс. Точно. Еліс.
Еліс Вікстед.
Ви ж Трінина вчителька музики.
Так. Тріна чудова.
Прикро було дізнатися про вашу ситуацію вдома.
- Усе гаразд. - Але я не тому
- за вами гналась. Власне... - Так.
...я хотіла запропонувати обговорити ідеї
для розширення шкільної програми.
- Можемо. Так. - Чудово.
Маю завтра вікно після третього уроку.
- Може, «У Джорджіо» о 19:00? - Сьогодні ввечері?
Так.
Добре. Зачекайте. Який увечері день?
- О... - Тобто який сьогодні день?
- Сьогодні ввечері. - Понеділок.
- Понеділок. Точно. - Так.
Старий благий початок тижня.
Хвилинку.
Даст! Ми з моїм сусідом Чудиком сьогодні надеремося.
Желейні шоти й енергетики. Ти з нами?
Чудик, кажеш?
Ага.
Дуже люб'язне запрошення,
але ми з Еліс уже запланували зустріч.
Ясно.
Тобі ж гірше. А нам – більше в'яленого м'яса.
Мені явно не гірше.
- Дасті? Усе нормально? - Ага.
- Так. - Я чула твій вереск.
Ти чула мій мужній рик, але в мене все нормально.
Добре.
Чому ти прасуєш на моєму килимку для йоги?
Я не знайшов другої прасувальної дошки й не хотів тебе зачіпати,
бо ми ніби як живемо незалежним життям.
Хтось прасує свої парадні штани.
Великі плани на вечір?
Що? Ні, хіба що ти вважаєш вчительську зустріч великими планами.
А ти? Задумала щось на цей вечір наодинці?
М... Так. Стільки всього.
Багато напланувала.
Так. Проте
в рамках нашого самознання не варто всім ділитися
- одне з одним... - Так.
Цілковито погоджуюся не ділитися.
Добре. Тому за мене не переживай.
Я собі розважатимусь.
КРУЇЗНИЙ КРУЇЗ ВІДЧИНЕНО
- Привіт, Марто! - О, Касс.
Який сюрприз. Рада тебе бачити.
А чого ти тут?
Маю вільний вечір, тому заґуґлила «найкращі ідеї на одного»,
а «заночувати у вишуканому готелі» було перше в списку.
Ти молодчина, Касс. На жаль, з днем тобі не пощастило.
«Дірфілд Енерго»
сьогодні влаштовує тут щорічне святкування,
і вони зайняли весь готель.
У нас знову лишився один номер «Матроський кубрик».
Якщо є вино, я витримаю.
Добре. А ще мушу попередити, що твоя мама
сьогодні виголосить промову.
У мене нема сили на цю психовану.
Вона стоїть у мене за спиною?
Ні. Чому ти так подумала? Я що, скривилась?
- Це було не... - Ні, я не...
- Я подумала... - Ні, просто...
Я не підкрадатимуся до тебе ззаду, Касс.
Зрештою
не хочу, щоб мене зарізали.
Привіт, мамо. То ти чула про моє видіння.
Про нього вже всі чули, Касс.
І мушу сказати: мене непокоїть,
що недавно розлучена жінка
тринькає гроші на дорогущий готельний номер,
хоч не має надійного джерела доходу.
Могла б звернутися до мене, якщо у вас труднощі.
Ти ж знаєш, я люблю Дасті, як рідного.
Он як? Пригадую, як ти казала, що він «на любителя»
у весільній промові.
Я не прийшла до тебе, мамо, бо я з тобою не спілкуюсь.
А тому не хочу тебе бачити й чути твоїх коментарів.
Ось і твоя злоба.
Риса, яка точно завжди дратувала Дасті.
Касс, я проведу тебе в номер.
Іззі, пропоную тобі піти в номер,
який, як ти наполягла, потрібен для репетиції.
Промова вже готова, Марто.
Добрий вечір, «Дірфілд Енерго».
У залі така наелектризована атмосфера.
Джейкоб?
Ти що тут робиш?
Збирався звільнити Колтонову шафку.
Справді? А варто?
Директорка сказала, що мені вирішувати, але я більше не можу повз неї ходити.
Треба прийняти факт, що його нема,
бо саме про це йшлося в моєму видінні.
Як ти це побачив у видінні?
Це гра на двох, і саме так почуваються близнюки.
Усе життя ти один з двох.
Усі твої дії порівнюються з діями другого,
а тепер другого немає.
Гравець лишився один.
Потрібно рухатися далі.
От і моя Nintendo Switch.
Я знав, що він її украв.
Це що таке?
Не знаю.
Допомогти? Якщо хочеш, я допоможу.
Ні, не раджу підходити.
Тут якісь харчі.
Бридота.
Добре.
- Дякую. - Дякую.
- На... Так. - Смачного.
Йоу. Ви гляньте!
Сам Ді-амант!
Дай угадаю. Столик на одного самітника?
Ні. Ми прийшли вдвох.
Учительська зустріч.
Ого. Столик на двох для Ді-дуня й цієї квіточки?
Даруйте, я не надивуюся.
Тричі підняв голову. Можна нам столик?
Маю для вас ідеальний.
Жуйка!
- Після вас. Спершу синьйора. - Добре.
Дякую.
Ді, я так тобою пишаюсь.
Дехто подумає, що ти трохи поспішив.
Але я знаю, що холодне ліжко – це смертна кара.
У нас робоча зустріч.
Що? Не може бути. Ти бачив її помаду? У вас побачення.
З моїх часів на ринку стосунків багато що змінилося,
але я ще здатне розпізнати сигнал.
Ти був на «ринку стосунків» ще минулого тижня.
І я за ним не скучаю.
От ми й прийшли. Прошу сідати, міс...
Еліс.
- Як Аліса з Дивокраю. - Так.
- Прекрасно. - Так. Дякую.
А це Зендер, знаний як Жуйка.
Він буде вашим гондольєром.
Нам не потрібен гондольєр. Усе й так доволі сміховинно.
Добре.
Чайові все одно заохочуються.
- Іди звідси, Жуйко. - Добре.
Еліс знає, що хоче. Що ми сьогодні питимемо?
Я пробую плисти за течією. Буду те саме, що й Дасті.
То ми будемо пити? Напої, так. Напої.
Що люди замовляють зазвичай?
Ну... Можна взяти сік чи воду.
Газовану або... негазовану.
Або, якщо хочете... можемо замовити щось
з алкогольної карти.
Пробачте моєму другові.
Це його перше побачення за 23 роки.
Не переживайте. Я все зроблю.
Я не казав, що це побачення.
Ні, звісно. Це лише...
зустріч колег.
Так.
Тому я мушу відверто сказати
про цю паузу в наших стосунках з дружиною,
бо ми вирішили кохатись... розстатись на шість тижнів.
За шість тижнів може статися чимало.
Спеціальна понеділкова пропозиція від Джорджіо –
«шампусик і устрички». Налітайте!
Можна приєднатися?
Авжеж.
Спостерігати з безпечної відстані – непогана розвага.
Ти теж про це не знала, коли бронювала номер?
Мою квартиру залило в грозу, тому я вже кілька днів тут.
Привіт, «Дірфілд Енерго».
Яка тут наелектризована атмосфера!
А щоб вас.
Пропоную на секунду підзарядитись...
бо до нас завітав особливий гість,
який продефілює в наших нових уніформах.
МЕНЕ ВИРУБИЛО НА ТУСІ «ДІРФІЛД ЕНЕРГО»
Ваш улюбленець – нав'язливий бос No3
з навчального відео про домагання.
Вітайте Кері Габбарда!
Це мій свекор.
Надзвичайно.
Як же це сумно. Отак усюди волочитися.
Як на мене, він сміливо йде за мрією.
Як на мене, він скучає за мамою Дасті.
Ніколи не зрозумію, як люди можуть розійтися
і твердити, що все ще закохані.
Просто ти не здатна любити.
Мене любить усе місто, Касс.
А тепер даруйте,
не хочу марнувати голос на такі банальні балачки.
Добре.
Це було жорстко.
Вибач, вона ніби скрізь.
Я наче пробую викинути отруєний бумеранг.
Але не треба було так зриватися.
Це було варте поваги.
УНІВЕРМАГ «У ДЖОНСОНА»
Не хочу погано на тебе впливати, але ти можеш не працювати,
поки містер Джонсон у лікарні.
Містер Джонсон добрий до мене.
І вибач, але хіба це не поганий вплив?
Ні, бо я сказала: «Не хочу погано впливати».
- І тому це не поганий плив. - Ага.
Мушу прийняти посилку. Порахуй булочки, булочко.
Усе для тебе, булочко.
Що ти робиш?
Нічого.
Це Балакучий ропух Террі.
Я подарувала його Колтону, і якщо ти збираєшся його викинути...
Ти ропух-ло класний.
Це ти?
Його можна було персоналізувати. Така дурня.
Але якщо не хочеш лишити собі...
Люблю тебе, Колтоне.
Ох ці ропухи.
Чому ти хотіла його зберегти?
Бо в мене від Колтона нічого не лишилось.
Супер. Мені це все непотрібне. Сміття.
А ти собі залиши.
Бомбезні трюфелі, скажіть?
П'ятнадцять доларів шматочок. Боженьку!
У тебе заведено не називати гостям ціну
аж до подачі?
Який же він смішний. Не відпускайте такий скарб.
Будете тірамісу
чи нашу знамениту панакоту?
Свіжа й повітряна.
- Думаю, на цьому все. - Так.
- Гараздоньки. - Дякую, Джі.
Жуйка! У нас кредитка. З чіпом.
- Голосний і самовпевнений – дика суміш. - Ага.
Так.
Треба переглянути результати нашого мозкового штурму.
Так. Подивимося, що ж надихне наших учнів.
Ми говорили про включення в програму більш практичних навичок.
Так.
На думку спала зміна колеса...
- Добре. - ...і податки.
І запихання ковдри в підковдру.
Ага. Усе це дуже важливо.
Правильне харчування. Підкреслено «правильне».
Не знаю, що це...
Здавалося, що ми придумали більше.
Не найпродуктивніший мозковий штурм.
Може, слід почати з нас.
Ми можемо кардинально змінити шкільну програму,
але якщо ми як учителі не розширюватимемо власні горизонти...
Так. Розумію.
Старий півник кукурікає, молодий учиться.
Здається, це ірландське прислів'я. Вибач.
Ні, просто в тебе дуже сексуальний акцент.
- Он як. - Саме так.
- Кажеш, моя говірка сексуальна? - Ага.
Цить, дівулько, бо розпанахаю тобі головешку.
Та ну, це якісь несправжні слова.
Баляндраси точу, голову тобі морочу.
«Баляндраси»? Що це таке?
Здебільшого слова.
Даст, слухай. Треба поговорити.
Джорджіо, ми ж розмовляємо.
Усе гаразд?
Проблема з устрицями.
Ми ж обоє їли устриці.
Так, але погані були лише в Дасті.
У нього проблемний кишковий біом, тому я хотів показати
йому вправи на прес,
щоб попередити реакцію.
- Дякую, друже. - Звертайся.
Що за терміновість?
Ді, з устрицями все нормально. Річ у твоїй кредитці.
Не хотів зганьбити тебе перед Еліс.
Пізно похопився.
Мабуть, кредитку не бере, бо ти пробуєш мене розорити.
Я тобі допомагав. Скажи, що не хотів білужої ікри.
Я виставляв тебе крутеликом при грошах.
У якого крутелика проблеми з кишковим біомом?
Даруй.
Дасті, щось сталося?
Касс, вибач, що турбую.
Я подумав, що ти можеш знати, що з нашою кредиткою.
Мені не вдалося розрахуватися нею у Джорджіо.
У Джорджіо? Я думала, ти з учителями.
Так і є.
Мозковий штурм з іншим учителем.
З яким?
З учителями, у множині.
Я глянув на історію транзакцій,
і побачив шахрайську операцію в «Круїзному круїзі».
Дасті, я в «Круїзі».
Зрозумів.
Бо звук, наче ти в клубі.
Хай там як, не моя справа.
Мабуть, банк побачив, що ту саму картку використовують
у двох різних місцях, одне з яких готель,
у яких часто влаштовують романтичні зустрічі.
То нема причин переживати?
З мого боку точно нема.
Гарного вечора, Касс.
Бачу, сьогодні енергії вам не бракує.
Пропоную підняти келихи.
Я стою тут з ножем у руці.
Не кажіть моїй дочці. Бо може мене зарізати.
Вибач, що так тебе покинув.
- Нічого. - Не повіриш,
- але були якісь проблеми з... - Кредиткою.
Ага.
На телефон приходили сповіщення.
От зараза.
Чесно, не переживай. Усе в порядку.
Ні, ти не платитимеш.
О, я точно не платитиму. Джорджіо просить
дев'ять баксів за устрицю, ще й погану,
тому ми не платитимемо.
Що?
Гарного святкування В особливий день
- Наш шанс... - Дякую, що прийшли
З сім'єю Слухати наших пісень
-«У Джоржіо» - ...зараз.
- Італійський - Ходімо.
Ресторан і спорт-центр
- Ти в порядку? - Ага.
Я викинув усі Колтонові речі в смітник,
а тоді згадав що там моя Switch, і тепер не можу її знайти.
Джейкобе, я розумію, чому тебе засмутив Балакучий Террі.
Я не засмучений.
Просто я думав, що у вас із Колтоном
- були інакші стосунки. - Ти про що?
Ти казала, що його любиш, Тріно,
хоч і через ропуху.
Ми ще цих слів одне одному не казали, тому...
Не знаю. Я хотів поставити крапку,
а натомість почуваюся ще гірше.
Чому тобі гірше?
Хочеш, щоб я брехала й казала, що ненавиділа твого брата?
Джейкобе, ти ж розумієш, що любов до Колтона
не змінює почуттів до тебе?
Я можу любити різних людей у різний час з різних причин.
Проте мова про зараз. Ти все ще хочеш лишити собі ропуху.
Так, бо вона щось для мене значить.
Вона нагадує мені про почуття до людини, яку ми обоє втратили.
У тебе нема нічого Колтонового, що ти хотів би залишити?
Тобі ж також його бракує.
Що це?
Я геть про це забув.
Якось Колтон отримав «погано» за контрольну з біології
і мав підписати її в батька.
Він так довго старався підробити татів підпис,
що витратив більше часу, ніж якби готувався до контрольної.
Так. Типовий Колтон.
Ага.
Так і не знайшов Switch.
Добре.
У мене менші руки, якими легше порпатись у смітті.
Знайшла, чим хвалитись.
Підсадиш? Давай.
Ти серй... Добре. Боже.
- Добре. - О боже. Волосся.
Не змушуй мене пити до відключки самій.
Як ти й досі маму не зарізала? Вона нестерпна.
Як ти смієш.
У мене мама – мрія.
«Я Іззі, мер Дірфілда».
Ого, вона ніби з нами в кімнаті.
Якщо тобі подобається, можу перекривити Дасті.
«Несіть ковбаски й пюре!»
Це щось по-ірландськи чи струс мозку?
А зараз – отець Ройбен.
Давай.
«Я отець Ройбен.
Ніхто не знає, Ройбен – моє ім'я чи прізвище».
«Але я кохаю Гану».
Ой, та ну!
Я помітила у Джорджіо, що між вами щось є.
Слухай. Я не заводжу стосунків. Особливо зі священниками.
Брехня.
Люблю бути сама.
Оце зараз мої найдовші посиденьки
з іншою людиною за дуже довгий час.
І глянь, як нам весело.
От я ніколи не буваю сама.
Я не ночувала сама двадцять років.
Ого. Думаю, ти б сюди не прийшла, якби не той автомат.
Можливо. Напевно.
Так.
Це добре.
Бо на твоєму місці я б думала:
«Це справді те, що я хочу,
чи це апарат вкладає в мою голову такі думки?
Як мені знати, чи я пішла на ці шалені зміни
через власне трактування відеогри?
Як дізнатися, чи це правильний вибір?»
Однак легко мені говорити як людині, яка ніколи ним не користувалась.
Не знаю, чи я чиню правильно.
Це ризиковано. Дуже ризиковано. Але...
Але я пробую.
Як і ти пробуєш зі мною говорити.
Залишайся тут зі мною.
Тут є друга койка.
Я, мабуть, відмовлюся.
Окрім того, якщо я лишуся,
то ти не насолодишся першою ніччю наодинці.
- Лишайся. Буде класно. - Добраніч, Касс.
«Добраніч, Касс».
Це я пародіювала тебе.
Дуже добре. На секунду здалося, що це луна.
- На добраніч. - На добраніч.
По суті ми вирішили освітню кризу.
- Так. - Ого.
Якби я відвідала
семінар «Що робити з сирою куркою», який ми пропонуємо,
ще як навчалася, то хтозна, де б я була тепер.
Ким ти хотіла стати в юності?
Я хотіла стати віолончелісткою.
- Справді? - Ага.
І я серйозно над цим працювала.
Училася в консерваторії,
подавалася у всіх найкращі музичні школи.
Батьки вимріяли мені таку долю.
Мене сильно штовхали до ідеалу.
Потрібно ж попадати в ноти.
«Потрібно ж попадати в ноти».
Оце патяканина.
І це було на моїй картці МОРФО.
«Віолончелістка». Це лише посилило думку,
що я невдаха, тому що здалася.
Так.
Але коли ти сказав,
ну, про те,
що картки просто спрямовують людину.
Я замислилася, що, може, й так,
мій потенціал – бути віолончелісткою, але...
не знаю, я можу знайти інший шлях до щастя
в житті, яке я для себе обрала.
А тоді я побачила видіння, в якому ширяла в повітрі.
Просто летіла за вітром.
Так. До чого я завжди прагнула.
А ти? Ким...
Ким ти хотів бути в юності?
- Я й не знаю. - Гей.
Якийсь час мене захоплювала астрономія.
Я мав багато книжок
і сузір'їв, які світилися в темряві на стелі кімнати.
А тоді, в коледжі, я поїхав у Свистун на лижі,
і небо там було незрівнянне.
Яскраві зорі так близько і їм не було кінця.
Мене це трохи збентежило, якщо чесно.
Я бувала у Свистуні. Там красиво.
Однозначно.
Я ледь там не лишився.
Ми могли там і зустрітися.
Ти б навчив мене всього про зорі.
У глибині душі я таки вчитель.
- Так. - Вочевидь.
О боже. Це ж комета. Загадай бажання.
О, так. Ця комета зветься «літак».
Я знала.
Я просто... Не смійся. Я тебе перевіряла.
Так. Гарно заастрономив.
Комета «Дельта».
Це мій будинок.
Не знаю, як вийшло, що ти провела мене додому.
Як же так сталося?
Не знаю, як нам прощатися.
Ти не допоможеш?
Добре. Тоді я опущу підніжку,
- щоб звільнити руки... - Ого.
...і спробувати тебе обійняти?
Руки вперед.
Спершу вони.
Обійми.
І затриматись.
Тримаємось.
Просто собі обіймаємось.
Увага, Дірфілд.
Це почесний шериф Бо Ковек на нічному патрулюванні.
Раджу всім злочинцям підібгати хвости.
Чистьте зуби й розчісуйтесь,
бо закон сьогодні не на вашому боці.
Кінець зв'язку.
Містере Джонсон, що таке?
594 – вандалізм?
Надіюся, що не 211. Пограбування.
Усе нормально, містере Джонсон?
Не хочу бути сам.
ЗА КНИЖКОЮ М. О. ВОЛША
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська