FREJAS ĶERMEŅI FREJA PRAISA
Freja?
Jā, sveika. Te mēre Fonteina.
Klau, zinu, ka sarunājām tikties nedēļas beigās.
Bet man grafikā izbrīvējās laiciņš,
un es gribēju pajautāt, vai tu nevēlētos kopā papusdienot... šodien.
Nu, labi. Es uzrakstīšu īsziņā precīzāk. Uz drīzu tikšanos!
Labi. Tā, šajā stabiņā ir nauda, ko atguvu, pārdodot internetā nopirkto.
Šīs ir panīni pannas, ko pārdevu izpārdošanā,
un tad šīs ir panīni pannas, ko pārdevu tiešsaistē.
Cik daudz panīni pannu tu nopirki?
Nu... daudz.
Pēc Maikija aiziešanas nedomāju ar galvu.
Nu, man panīni nemaz negaršo.
Sendvičiem jābūt aukstiem, un punkts.
Ei, viss kārtībā, Natālij.
Mēs dabūsim tevi laukā no parādiem.
Nu, negribas teikt,
bet mēs varētu nedaudz nopelnīt, prasot īres naudu mūsu viesim.
Ei, es piedāvāju maksāt.
Jā, un es teicu - nemūžam neņemšu naudu no labākā čoma.
Turklāt man patīk dzirdēt no rītiem Lielā D tipināšanas skaņas.
Labi. Tā, pirmkārt, es netipinu.
Man ir smagas un spēcīgas pēdas.
Otrkārt, tas ir tikai uz laiku, draugi.
Pāris nedēļu, tad atgriezīšos mājās. Pārāk nepierodiet!
Ei, un, ja kāds šodien ies iepirkties, varat sarakstā ierakstīt
tās maziņās rīsu galetītes?
Kasa vienmēr pērk tās ar jūras sāli.
Būs, D.
Vecīt, man jāsaka: kad jūs ar Kasu pateicāt,
ka jums būs tā paš-pēte,
- es nodomāju - šausmīga kļūda. - Šausmīga kļūda.
Jā, mēs par to daudz runājām.
Jā. Bet tagad, kad tu dzīvo pie manis un Kasa strādā pie manis,
es sāku redzēt gaišo pusi.
Kasa strādā pie tevis?
Jā, brāl. Sāks strādāt restorānā šodien. Viss paliks in familia.
Ei, bet neuztraucies, Lielais D. Tu arī gāz kalnus.
Es nemūžam nespētu izdarīt to, ko tu.
Nu, paldies.
Pamest sievu mājās.
Tava meita ar tevi pat vairs nesarunājas.
Ei, viņa sarunājas ar mani. Mēs runājam.
Tiešām? Sava, man šķita, tu teici, ka Trīna nosolījusies ar D nerunāt.
Tā ir.
Labi. Nu, varbūt, kopš es izvācos, komunikācija ir nedaudz mazinājusies.
Bet ticiet man, es joprojām par Trīnas dzīvi visu zinu.
Viņa tev atbrauks pakaļ, mīļā?
Tā, labi.
Atbrauks tev pakaļ ar ko? Ar mašīnu? Nē. Nē, nedomāju.
Nē. Trīna apsolīja, ka nevienu nekur nevedīs,
līdz noliks braukšanas eksāmenu.
- Nolika pagājušā nedēļā. - Ak tā?
Lieliski.
Viņi tik ātri izaug, vai ne, Lielais D?
Tēvs Laiks aizplūst kā smiltis.
- Labi. Paņemiet pusdienas! - Paldies, Džordžo.
Paldies, Džordžo.
Ej kaut ko iemācies! Ej kaut ko iemāci!
Ei, D, gultu saklāji?
Tā ir ūdensgulta. To ir grūti saklāt.
Volter. Volter!
Esmu te.
Ko...
Dieva dēļ, ko tas nozīmē?
Tas ir kaut kas saistīts ar seksu? Neesi pat aizslēdzis durvis.
Es izmēģinu burvju triku.
Tikai neesmu vēl sapratis, kā atbrīvoties.
Volter. Labi.
Nav brīnums, ka tev vajag fizioterapeiti, ja tu sevi tā sašķobi.
Tiešām, ko Freja domātu?
Domāju, viņa būtu sajūsmā.
Tad Freju aizrauj burvju māksla?
Nezinu. Domāju, burvju māksla patīk vairumam.
Tu nezini? Tu uztici tai sievietei savu vārgo ķermeni
un nezini par viņu pamata lietas?
Kaut ko es par viņu zinu. Viņa valkā daudz oranžu drēbju.
Vajag ko vairāk nekā mīļāko krāsu.
- Runa par tavu randiņu? - Nu, es to nesauktu par randiņu.
Freja būtībā lūdzās, lai viņu kur aizvedu, un es vienkārši piekritu.
Tas saistīts ar tavu MORPHO vīziju?
Nē.
Vīzijā es vienkārši kaut kur braucu.
RĒGS
TEV JĀATKLĀJ, KAS TU ESI
Mīlīgi.
Es nezinu, ko tas nozīmē.
Nu, tu esi ļoti motivēta.
Bet ir svarīgi atvēlēt vietu arī citiem cilvēkiem.
- Tu negribi, lai dzīve tev paskrien garām. - Labi.
Neatnācu klausīties dolārveikala filozofijā.
Ja tev nav sakāms nekas noderīgs, man ir labākas lietas, ko darīt.
Ja tā padomā,
es atceros, ka Freja reiz teica, ka viņai patīk zirgi.
Brīnišķīgi. Tad es paņemšu pusdienās līdzi zirgu, jā?
Tiešām, Volter,
ja tās ķēdes saslēgtas ar atslēgu, kādam tā jāaizmet.
Ļoti pateicos, ka aizvedīsi uz skolu, Trīna. Paldies.
Labi - rokas uz desmitiem un diviem.
Es būtu braucis ar skrejratu, bet ir tā...
es vakar sarāvu muskuli... cirksnī.
Tāpēc došu vecītim brīvdienu.
Ar vecīti, protams, domāju cirksni. Gurnos. Tava senča gurnu zonas cirksni...
Labi, ja tu vēlreiz pateiksi "cirksnis", izmetīšu no mašīnas.
Redzi? Savanna, es tev teicu, ka viņa runā ar mani.
Aprunāsimies!
Labi. Nu, kas tur notiek starp tevi un Alisi?
- Esat jau pārgulējuši? - Trīna.
Ko? Tu gribēji aprunāties.
Jā, un tu teici, ka gribi, lai mums ar mammu ir skaidrākas robežas.
- Nesaprotu, kāpēc esi nikna, ka izvācos. - Nesaproti, kāpēc esmu nikna, ka izvācies?
Es veicu pārmaiņas, kas mani padarīs par labāku tēvu,
labāku vīru un labāku cilvēku.
- Viņiem neesot bijis seksa. - Kas tev to teica?
Bērni runāja teātra pulciņā.
Nu, varbūt lai teātra bērni spēlē teātri uz skatuves.
Teātris uz skatuves ir vēl bēdīgāks par tavu seksa dzīvi.
Trīna.
Kopš Alise to pārņēma no Stebelas kundzes, luga ir pilnīgs mēsls.
- Kura luga? - Mēs uzvedam Mūsu pilsētiņu.
Mūsu pilsētiņu. Mūsu pilsētiņa ir klasika. Zini, ka esmu tajā spēlējis?
Oho. Kļūst arvien foršāk.
Jā. Es tēloju godājamo profesoru Vilardu.
Savas skolas lugā tēloji skolotāju.
Ak dievs. Tev tiešām ir bijusi traģiski garlaicīga dzīve.
Tas bija viens no labākajiem tēliem.
Nu, es nezinu, jo Alise mums neko neiemāca.
Viņa domā, ka var tur iesoļot un visu pārņemt.
Katrs noteikti dara, ko var.
Vispār neviens nedara, ko var. Ir tiešām slikti.
Jā. Burtiski neviens nedara, ko var.
Groverskornersa. Jā, paskatīsimies.
Groverskornersa ir...
atrodas uz sena pleistocēna granīta uz Apalaču takas.
Ja drīkstu teikt...
- Aizmugurē ir ļoti skaļi. - Piedod, ko?
Mūsu pilsētiņa.
PIE DŽORDŽO ITĀĻU RESTORĀNS UN SPORTA CENTRS
Tā, Kasij, tik tādēļ, ka Zanders tev parādīs,
kā airēt gondolu, tas nenozīmē, ka tu airēsi gondolu, labi?
Jā, saprotu.
Es tevi varētu padarīt par gondoljeru tikai tad, ja kāda dabas katastrofa
vai lipīga slimība nonāvētu visus manus darbiniekus.
Bet būsim godīgi, tad es droši vien vienkārši restorānu slēgtu.
- Jā. Viss kārtībā, Džordžo. - Es ceru, ka tu no tā saprati, Kasij,
ka pret tevi neizturēšos īpaši.
Un, lai gan sākumā būsi viesmīļu jaunākā mācekle,
ja saspļausi plaukstās un pieliksi neatlaidību un izveicību
ik dienu, tad pēc pāris gadiem tu varētu būt pilna laika viesmīle.
Jā, jauki.
Jūtos iedvesmas pilna.
Tā, diemžēl nevaru palikt tevi uzraudzīt.
Man jānopērk pārtika, Dastijam vajag rīsu galetes.
Tu šodien vienkārši ēnosi Zanderu, labi?
Ko tu Dastijam pirksi?
- Parādi viņai, kā kustināt airi, Zander. - Jā.
Līganus vēzienus. Ir darba dienas pusdienas, mīļais. Aiziet!
Tavai zināšanai, nav svarīgi, cik līgani vēzieni,
gondola kustas pati.
Forši. Tas ir pazemojoši.
Mans jaunais ilgtermiņa mērķis ir būt pastāvīgai viesmīlei,
kā manai pusaugu meitai?
Ei, ar kaut ko ir jāsāk, ne? Jāizsitas.
Lai gan jāsaka, pēdējo sešu gadu laikā Džordžo nav mani paaugstinājis amatā.
Jā. Es vēl nezinu savu galīgo mērķi,
bet man jātiek laukā no mājas.
Un vai zini?
Tā vismaz varu iegūt finansiālo brīvību.
Un jā, tas ir Pie Džordžo, bet nebūs daudz tādu, kuri gribēs nolīgt
39 gadus vecu mammu, kura ir strādājusi tikai sev, tāpēc...
Nu, ja tas palīdz, nedomāju, ka kāds nāks šurp tevi nosodīt.
Paldies.
Ak dievs.
Ko te dara mana mamma?
- Apžēliņ. - Kas ir?
Nekas. Nē, es tikai sapratu, ka te nav vietu ierādītājas.
Tāpēc laikam būs pašām jāapsēžas.
Labi.
Tur tālāk ir niša, kas izskatās ļoti jauki.
- Labi. Izij? - Zinu, ka viņa mani redz.
Te arī ir daudz galdiņu.
Un viņa nespēj pat uz mani paskatīties? Tā kauns?
Viņa būtībā aizbēg.
Jā, ko tu tur teici par to, ka neviens mani nenosodīs?
Gribi patrenēties airēt...
- Ko? - ..."vairi" nē?
Atvaino.
Emilij, ej normāli! Ko tu šodien no sevis iedomājies?
O, papu, tu esi šausmīgs.
Vienu mirkli saki, lai stāvu taisni,
un nākamajā mani apvaino? Es tevī neklausos.
Atvainojiet. Te rakstīts, ka viņš mani strupi noskūpsta, bet viņš ir mans tētis.
- Jā... - Jā, un vai man tēlot viņas tēti?
Visi zina, ka esam pāris, ne?
- Jā. - Labi, forši.
Turklāt badmintons man ļoti novērš uzmanību.
O, nuja. Jā, atvainojiet. Es aizmirsu rezervēt visu zāli, tāpēc...
Zināt ko? Paņemsim piecu minūšu pauzi, es paskatīšos pierakstos,
varbūt sapratīšu ainu.
Jūs domājat SparkNotes no interneta?
Tā ir, jā.
- Sveika. - Sveiks.
- Reku slavenā režisore. - Ko tu te dari?
Tev nav stundas?
O jā. Uzliku bērniem filmu.
Es to nekad nedaru.
Bet man radās priekšstats, ka Trīna tevi neliek mierā ar šo lugu.
Domāju, tā, iespējams, ir mana vaina.
Nē, nē. Viņa uzdod ļoti loģiskus jautājumus.
Es tikai... Es par teātri neko nezinu.
- Jā. - Nu, varbūt varu palīdzēt.
Ei, skolēni. Pauze galā.
Tās nebija piecas minūtes, un tu neesi mūsu skolotājs.
Nē, neesmu. Bet es šo to zinu par Mūsu pilsētiņu.
Oho.
- Kādas ir problēmas? - Tā nekam neder.
Jā, zinu, ka tas ir svarīgs teksts, bet ir grūti rast saikni.
Šajā lugā nekas nenotiek.
Mums pat nav dekorāciju un tērpu.
Varbūt jāparok dziļāk. Trīna, kas tajā ainā notiek?
- Mans tētis uzvedas kā krāns. - Trīna.
Nē, nu, tajā ainā viņš mani pazemo un kaitina
un man gribas viņu pagrūst.
Labi. Nu, tas izklausās pārmērīgi. Un ja scenārijā tā nav...
Tu vari mani pagrūst. Tikai ne pārāk stipri, ne sejā.
- Labi. Pasaki to repliku! - Jā.
Labi.
Emilij, ej normāli!
- Ko tu šodien no sevis iedomājies? - Ko tu iedomājies?
Oho. Tā. Tas bija labi.
- Labi instinkti, Trīna. - Ļoti labi.
- Burvīgi. - Paturēsim prātā...
Šķiet, te kļūst interesanti.
Jā. Varbūt...
Sāksim atkal no ainas sākuma, jā?
- Labi. - Nuja.
- Jā, labāk iešu atpakaļ uz savu stundu. - O, nē. Nē, lūdzu, paliec.
Tava klātbūtne kaut kā te ļoti palīdz.
Vareni. Vareni pagrūdi.
Starp citu, man patīk tava kleita. Kur nopirki?
Pirmā, ko skapī atradu.
Bet oranžā krāsa vienmēr ir mani uzrunājusi.
Sveikas, dāmas. Atnesu jums dzērienus.
Un es arī te esmu.
Jā. Te nu es esmu, strādāju viszemākajā postenī
vissmieklīgākajā restorānā.
Tāpēc aiziet, mamma, izsaki komentārus!
Vai karaliskais mūsdienās ir šāds?
Jā. Lai tev jautri!
Kasa, es pat nezināju, ka tu te strādā.
Tā ir tava meita?
Labi. Vienu mirklīti.
Tu pilnīgi noteikti zināji, ka es te strādāju, ne?
Jā, Džordžo noteikti pastāstīja, un tāpēc tu nejauši norunāji
savu mazo apspriedi šeit manā pirmajā maiņā.
Mums nav apspriede.
Jā, viss kārtībā. Jā, neļaušu sevi grūst zemē.
Tu esi nepatīkams, nepatīkams cilvēks,
un mana dzīve ir daudz labāka, kopš tu neesi tās daļa.
Tu esi toksiska, tu esi izslēgta no manas dzīves, un mūsu attiecības cauri.
Esam te beiguši?
Jāpastāsta vēl par īpašajiem piedāvājumiem.
Šodien ēdienkartē jauns ēdiens. Cukīni kāju pirkstiņi.
Tie ir kā vistu pirkstiņi, tikai vistas vietā pildīti ar cukīni.
Un tie ir īsāki, kā kāju pirkstiņi. Cukīni kāju pirkstiņi.
Tie ir gardi.
Lūdzu, pieņem manu atvainošanos.
Viss kārtībā, Izij. Man gan ir daži jautājumi.
Ak dievs, sākas.
Sākšu ar šo: jāpasūta cukīni kāju pirkstiņi pa vienam,
vai jāņem uzreiz visa kāja?
Emilij, ej normāli!
- Ko tu šodien no sevis iedomājies? - Papu, tu esi šausmīgs.
Vienu mirkli saki, lai stāvu taisni, un nākamajā mani apvaino?
Es tevī neklausos.
- Vai. - Oho, tas bija lieliski, Trīna.
- Es to tiešām sajutu. - Jā. Tiešām.
Drīkstu ko ieteikt?
Sākas. Es jau domāju, ka tā notiks.
Vecais tēvs Laiks domā, ka skolas lugai tas ir par vardarbīgu.
Vispār gribēju pateikt, ka to var izdarīt drošākā veidā.
- Tēvs, parādīsiet? - O, nē, nezinu.
Mums ļoti palīdzētu.
Esmu drošs, ka tēvam Rūbenam jāatgriežas pie badmintona.
Mums laikam vajadzētu turpināt ar dialogiem.
- Varu šo to parādīt. - Tiešām? Labi, forši.
- Beidz. - Kādā sakarā?
- Nezinu, bet man patīk. - ...tā.
Un tad savelc labo roku dūrē, uzliec kreiso roku uz viņa krūtīm.
Tā vari novērtēt attālumu starp jums.
Tad tu parādi šādi publikai savu dūri,
bet tad, kad tūlīt jau pieskarsies,
atbrīvo roku tā, ka tavi pirksti viņu tikai knapi skar.
Un tad, kad tu to dari, ieliec ķermeni un uzsit ar kreiso kāju.
Šādi.
- Oho. Tas bija... - Ak nē. Tas nebija pa īsto.
Jā, tas bija ellīgi superīgi, tēvs Rūben. Kā jūs visu to protat?
Teiksim tā, es jaunībā pavadīju daudz laika, skatoties reslingu,
un bija vai nu seminārs, vai WWE, tāpēc...
Ko vēl jūs protat?
Pagājis kāds laiciņš. Nemetīšu no gaisa skolēnu zemē.
- Varat pamēģināt ar manu tēti. - Paga... Ko?
Nē. N... Paga. Vai tā ir laba...
Jo ir sajūta, ka mēs aizejam arvien tālāk no teksta.
Dastij, tieši par to mēs runājām.
Zini, atrast veidus, kā uzrunāt skolēnus viņu līmenī.
Padarīt mācību programmu atbilstošāku tam, ko piedzīvo viņi.
Un tu varētu dabūt kādus pluspunktus Trīnas acīs.
Aiziet!
Labi. Es to darīšu. Es to darīšu. Jā.
Labi. Ļaujiet nedaudz pastaipīties.
Ārstēju cirkšņa savainojumu. O jā. Nu labi.
- Maigāk ar mani. - Jā, labi.
Nopietni.
Protams, nu, jums bija tas...
Gribi pastāstīt, kas ar tavu meitu notiek?
Nē. Neļausim tam sabojāt mūsu pēcpusdienu, ne?
Labi. Jo vienkārši šķiet, ka tev domas ir citur.
Nē. Nē, es tikai novēršu skatu, kad koncentrējos.
Mīļā, neuztver to personīgi!
Labi, mīļā.
Parunāsim par kaut ko citu.
Es agrāk dejoju ar kādu, kura audzēja zirgus.
Man šķiet, viņa ar tiem pat brauca uz tām dresūras sacensībām.
Mani īsti neinteresē zirgi.
Tiešām?
Nez kāpēc man šķita, ka interesē.
Tad kurš tev ir mīļākais dzīvnieks?
Izij, man vienalga, ka tava meita tevi ienīst.
Viņa mani neienīst.
Viņai tikai tagad ir tāds posms.
Un - jā, izslēgusi mani no savas dzīves, lai ko tas nozīmētu.
Nesen apsūdzēja mani, ka es nespēju mīlēt.
Nu, kas tur slikts?
Tu esi pieklājīga, bet es zinu, ka sirdī tu mani nosodi.
Ak tad to es daru?
Es reiz mēģināju viņu atstāt... kad viņa bija maza.
Nupat bijām pārvākušās uz Dīrfīldu. Es...
Es mēģināju viņu atstāt.
Un viņa te bija laimīga, un viņa...
Viņas ar Martu mīlēja viena otru.
Bet man tā viss bija apnicis, ka nolēmu vienkārši aizbraukt.
TURPINĀT?
Tāda es esmu.
Tā ka vari droši mani nosodīt, nemaz neuzklausot manu stāsta pusi.
Domāju, tu nupat man to pastāstīji.
Bet Izij, tu neaizbrauci.
Tā kā aizvien esi te, esi atgriezusies. Turklāt kuru tas interesē?
Domā, ka esi pirmais cilvēks, kurš mēģina aizbēgt no savām problēmām?
Domā, neesmu vārījusi sūdus un izvedusi no pacietības cilvēkus?
- Teju visa mana ģimene mani ienīst. - Tiešām?
- Kāpēc? - Pagaidi. Uzzināsi.
Man nevajag, lai tu esi lielisks cilvēks.
Tikai nevajag man muldēt.
Ko tu teiktu, ja mēs aizietu uz kādu noslēgtāku vietu?
Man tas patiktu.
Vai viņas aiziet nesamaksājot?
Jā, tā bieži notiek.
Bet to arī mums atvilks no algas, varbūt dzenies viņai pakaļ.
Nē. Nē, lai viņa iet. Dabūja, ko gribēja.
Viņa pat nepaliek uz pusdienām, tātad man taisnība.
Tas ir dīvaini.
Neizskatījās, ka viņa ko tādu darītu.
Nu, tas tāpēc, ka tu nezini, kas noticis.
Jā. Būtībā viņas dēļ man nekad nav bijis īsta darba.
- Tiešām? Ko viņa dara? - Viņa grūž mani zemē.
Viņa vienmēr grūž mani zemē.
Nu, tā bijis visu manu mūžu. Ikreiz,
kad man kaut kas padevās, piemēram, deju stundas vai dziedāšanas stundas,
vai kad es sāku meklēt darbu, viņa man lika justies tik nepilnvērtīgai.
Es vienkārši beidzu censties ko mēģināt.
Jā. Labi.
Ko tu ar to domā - "jā, labi"? Tu man netici?
Nē. Tas izklausās nežēlīgi.
- Bet zini, tev ir 40 gadi. - Trīsdesmit deviņi.
Trīsdesmit deviņi. Tu aizvien vaino savu mammu?
Atvainojiet, jaunkundz, varam dabūt ēdienkartes?
Viņa ir mācekle. Tūlīt atnākšu, labi?
Vispār nē, es neesmu tikai mācekle.
Ko tu... Kasa, nē, nē. Paga, paga.
Mani sauc Kasa, un es šodien būšu jūsu viesmīle.
Nu, vispār es zinu ēdienkarti no galvas.
Nu, es gribētu, lai jūs vēlreiz iemetat aci.
Jā.
Saraujiet, tēvs Rūben!
Jā!
Jā, tēvs Rūben!
Ak vai.
Nē, ir labi. Ir labi. Vai bija jautri? Bija jautri? Izbaudīji?
Vai es tavās acīs zaudēju visu cieņu un pievilcību?
- Zini, ir tik maz, ko zaudēt. - Lieliski.
Nē, bet nē, bija lieliski.
Jā. Bet tev viss kārtībā?
Proti, man šķita, izskatījās, ka tu,
nezinu, vienbrīd saķēri muguru.
Es? Vai es... Domāju, tēloju.
Es tikai tēloju. Kā jau pieredzējis aktieris,
kurš staigājis pa skatuves dēļiem kā godājamais profesors Vilards. Es...
Ak dievs. Atkal runā ne savā balsī.
Ei, Alise, mēs prātojām,
varbūt varam lugā ielikt vairāk no reslinga?
Jā. Nu, mēs varētu izgatavot paši savus kostīmus
un skatuvi ielikt zāles vidū, cilvēki sēdētu tai riņķī.
Visapkārt.
To sauc "visapkārt".
Pretstatā proscēnija arkai un izbīdītai skatuvei.
- Lūdzu, beidz runāt. - Labi.
Jā, varat darboties tajā virzienā.
Ziniet, man tas pilnīgi nepadodas.
Tā ka jā, dariet tā, kā jums patīk.
Labi. Super.
- Paldies, Alise. - Jā.
Nu, vismaz viņa vairs nelamā tevi laukā no panckām.
Jā.
Kas attiecas uz viņu un mani, nedomāju, ka esmu ko labojis.
Zini, varbūt nevajag visu uzreiz izlabot?
Varbūt viņai vajag kādu laiku padusmoties?
Nezinu. Viņa ir tīne, vai ne.
Un domāju, šī diena viņai sniedza katarsi.
Jā. Nē, varbūt tev taisnība. Varbūt viņai tikai vajag...
Varbūt viņai tikai vajag dažreiz redzēt, ka priesteris sadod viņas tētim.
Lai gan tev nemaz nesadeva, vai ne?
- Tā bija tikai aktierspēle. - 100 %.
- Es nesen nodevu asinis. - Labi.
- Negribu par to runāt. - Labi, forši.
Es to atstāšu te. Kad nu būsiet gatavi.
Dzeramnaudas varianti tur redzami.
Divdesmit procenti ir standarts, bet kurš grib būt standarta,
- vai ne, treneri Īglson? Ne? - Jā.
Kasij. Ko, ellē, tu dari?
Tu apkalpoji to galdiņu?
Kur ir Zanders? Kur ir tava lente?
Es tev pateikšu, ko izdarīju.
Es nopārdevu trenerim Īglsonam visu iespējamo,
to es izdarīju.
Jā. Viņš atnāca uz randiņu ar savu jaunāko draudzeni.
Un viņš gribēja ņemt zupas un sendviča dienas piedāvājumu
ar pudeli mājas vīna,
kas ir ne tikai lētākais vīns ēdienkartē, bet arī negaršīgākais.
Tas ir Boca Raton Merlot no Dienvidfloridas ziemeļiem.
Džordžo. Šis ir itāļu restorāns. Tev būtu jāpārdod itāļu vīns.
Florida ir Amerikas Itālija.
Nu, es atradu tavā pagrabā dažus augstākā labuma itāļu vīnus,
un mums bija ēdienkarte ar pieskaņotiem vīniem.
Sākām ar olīvēm un Prosecco.
Prosecco?
Un tad jauks Pinot Grigio un baklažānu salāti,
- kam sekoja aromātisks Sangiovese... - Sangiovese?
...ar pastu.
Noslēgumā - dželato un limončello.
Kas nozīmē, ka rēķins bija 300 $, nevis 50 $.
Cik es zinu,
jums ar Natu nebūtu jāatsakās no vieglas naudas.
- Paturi viņu, Džordžo. - Sveiks.
Labākās pusdienas, un es te esmu daudz pusdienojis.
Paldies, Kasa.
- Labi. Paldies, treneri. Hooves - vienmēr. - Jā!
Jā. Sarauj, Hooves, sarauj! Laiks spēlei, mīļais.
Tad kā, domā, ka vari izlaist pakāpienus un būt te viesmīle?
Nē, es gribu vairāk nekā to.
Labi? Vispirms sāksim ar to, ka paaugstināsim amatā Zanderu.
Viņš te strādā sešus gadus. Viņam to vajag.
Kasij. Tā tas nestrādā. Es te esmu El Capitano.
Labi, tad padari mani par Capitano vietnieci.
Kasa, nespēju noticēt.
Atstāju tevi uz stundu, lai varu aiziet uz lielveikalu,
un tu ņem un ignorē visas manas vēlmes un pilnībā pārraksti Džordžo noteikumus.
Tas ir tieši tas, uz ko es cerēju.
- Aiziet! Jā, lepojos ar tevi. - Ko?
Tas ir satriecoši.
Jā. Laipni lūdzu manā familia. Ieelpo!
Tu to esi pelnījusi.
Jā.
Un šī, protams, ir mana privātā deju studija.
To grib redzēt visi, bet ieeja ļauta tikai nedaudziem.
Jā. Nu, jūtos patiesi pagodināta.
Vai mēs... Ko mēs te darām?
Pārējā māja ir nekārtībā.
Izskatījās spoža.
Mēs varam te atpūsties, ja vien neliksi man uzstāties.
Izij, atvilināji mani uz studiju, lai man padejotu?
Es tikai mēģinu izjaukt tavus plānus.
Tu esi nepatīkams, nepatīkams cilvēks.
Ej galīgi!
Nu, es ļoti gribētu redzēt, kā tu dejo, bet mani daudz vairāk interesē šis.
Kad tas sākās?
Es strādāju ar daudzām dejotājām. Man nav svešas ķermeņa problēmas.
Man nav ķermeņa problēmu. Tikai nevajag uz visu skatīties spogulī.
Un kāda tev ir attieksme pret to, ka citi redz visu?
Un man nevajag, lai tu man veic psihoanalīzi.
Neaizmirsīsim, ka esi fizioterapeite.
Jā, esmu.
Tad labāk gribi ar mani fizisku saikni?
- Izģērbsim tevi. - Freja, es...
Piedod. Es īstenībā runāju ar spoguli.
Paskaties!
Paskaties uz gludo, atstarojošo virsmu!
- Nespēju noticēt, ka to darām. - Izbeidz.
Nāc šurp.
Man tas patīk.
Man patīk viss, ko redzu.
PĒC M. VOLŠA GRĀMATAS MOTĪVIEM
Tulkojusi Laura Hansone