„FIGŪROS SU FRĖJA“ FRĖJA PRAIS
Frėja?
Taip, labas. Čia merė Fonten.
Klausyk, žinau, kad susitarėm susitikti savaitės pabaigoje.
Bet netikėtai mano darbotvarkėje atsirado laisvo laiko,
todėl pagalvojau, gal norėtum su manim papietauti šiandien.
Gerai. Parašysiu, kur ir kada. Iki pasimatymo.
Gerai. Taigi, šiame stulpelyje - pinigai, kuriuos uždirbau
pardavusi pirkinius, įsigytus internetu.
Čia - sumuštinių keptuvės, kurias pardaviau sendaikčių išpardavime,
o čia - sumuštinių keptuvės, kurias pardaviau internetu.
Kiek sumuštinių keptuvių tu nusipirkai?
Daug.
Man iš tikrųjų aptemo protas, kai Maikis išėjo.
Turiu galvoje, aš net nemėgstu keptų sumuštinių.
Sumuštiniai turi būti šalti ir taškas.
Viskas gerai, Natali.
Ištrauksim tave iš šitos skolos.
Nemalonu sakyti,
bet galėtume šiek tiek užsidirbti, jei imtume nuomą iš savo svečio.
Aš siūliausi sumokėti.
Taip, ir aš pasakiau, kad nė už ką neimsiu nuomos iš geriausio draugo.
Be to, man patinka girdėti Didžiojo Dė trepsenimą iš ryto.
Gerai. Visų pirma, aš netrepsenu.
Mano pėdos didelės ir tvirtos.
Antra, tai laikina, bičiuliai.
Vos už poros savaičių grįšiu namo. Todėl per daug neužsimirškit.
Ir jei kas nors šiandien eis į parduotuvę, gal galit įtraukt į sąrašą
tuos mažus ryžių trapučius?
Kesė visada perka su jūros druska.
Bus padaryta, Dė.
Vaikeli, turiu pasakyti, kai judu su Kese paminėjote,
kad pradėjote „pažintį su savimi“,
- pamaniau, kad darot baisią klaidą. - Baisią klaidą.
Taip, daug apie tai kalbėjome.
Taip. Bet dabar tu gyveni su manim, o Kesė dirba pas mane,
todėl tikrai matau šviesiąją pusę.
Kesė dirba pas tave?
Taip, brolau. Šiandien pradės dirbti „Pas Džordžijų“. Visi liekam familia.
Bet nesijaudink, Didysis Dė. Tu irgi judi į priekį.
Asmeniškai negalėčiau padaryti to, ką darai tu.
Ačiū.
Palikai žmoną vieną namuose.
Tavo paties dukra su tavim nebesikalba.
Ji su manim kalbasi. Mes kalbamės.
Tikrai? Save, lyg ir sakei, kad Trina su Dė nebesikalba.
Nesikalba.
Gerai. Gal bendravimo šiek tiek sumažėjo,
kai išsikrausčiau.
Bet, patikėkit manim, aš vis dar seku Trinos gyvenimą.
Ji atvažiuos tavęs paimti, mieloji?
Gerai, puiku.
Atvažiuos su kuo? Mašina? Ne, nemanau.
Ne. Trina pažadėjo, kad ji nieko nevežios,
kol neišlaikys vairavimo egzamino.
- Išlaikė jį praėjusią savaitę. - Nejaugi?
Puiku.
Vaikai taip greit užauga, ar ne, Didysis Dė?
Tas laikas nenumaldomai bėga.
- Gerai. Pasiimkit priešpiečius. - Ačiū, Džordžijau.
Ačiū, Džordžijau.
Eik, išmok ko nors. Eik, išmokyk ko nors.
Dė, pasiklojai lovą?
Tai vandens lova. Ją sunku pakloti.
Volteri.
Aš čia.
Kas...
Kas čia, dėl Dievo?
Ar tai kažkaip susiję su seksu? Net durų neužsirakinai.
Repetuoju magijos triuką.
Tik dar nesupratau, kaip išsilaisvinti.
Volteri. Gerai.
Nieko keisto, kad tau reikia fizioterapeutės,
jei šitaip tampaisi.
Garbės žodis, ką pagalvotų Frėja?
Manau, ji būtų gan sužavėta.
Taigi, Frėjai patinka magija?
Nežinau. Manau, kad magija patinka daugumai žmonių.
Nežinai? Patiki savo paliegusį kūną tai moteriai,
bet ničnieko apie ją nežinai?
Šį tą žinau. Žinau, kad ji dažnai rengiasi oranžiniais drabužiais.
Man reikia daugiau nei mėgstamiausios spalvos.
- Klausi dėl pasimatymo? - Nepavadinčiau to pasimatymu.
Frėja praktiškai meldė ją kur nors nusivesti, aš tik sutikau.
Ar tai susiję su tavo MORFO vizija?
Ne.
Vizijoje aš tik kažkur važiavau.
ŠMĖKLA
TURITE SUPRASTI, KAS ESATE
Žavu.
Nežinau, ką tai reiškia.
Tu labai ryžtinga.
Bet svarbu palikti vietos ir kitiems žmonėms.
- Nenori, kad gyvenimas praeitų pro šalį. - Gerai.
Atėjau čia ne pasiklausyti dolerio vertės filosofijų.
Jei negali pasakyti nieko naudingo, turiu svarbesnių reikalų.
Geriau pagalvojus,
regis, pamenu, kad Frėja kartą sakė, jog jai patinka žirgai.
Nuostabu. Tada tiesiog atsivesiu į pietus žirgą, ar ne?
Rimtai, Volteri.
Jei yra raktas nuo tų grandinių, kas nors turėtų jį išmesti.
Labai dėkingas, kad paveši iki mokyklos, Trina. Ačiū.
Beje, labai taisyklingai laikai vairą.
Būčiau važiavęs paspirtuku, bet, tiesą sakant...
vakar pasitempiau raumenį kirkšnyje.
Todėl leisiu senutei pailsėti.
Kalbėdamas apie senutę, aišku, kalbu apie kirkšnį. Slėpsnas. Tavo tėvo slėpsnos...
Gerai, jei dar kartą pasakysi žodį „slėpsnos“, išmesiu tave iš mašinos.
Matai. Sakiau, kad ji su manimi kalba, Savana.
Pasikalbėkime.
Gerai. Tai kas vyksta tarp jūsų su Alisa?
- Jūs jau pasidulkinot ar kaip? - Trina.
Ką? Sakei, kad nori pasikalbėti.
Taip, o tu sakei, kad nori, jog mes su mama aiškiau nubrėžtume ribas,
todėl nesuprantu, kodėl pyksti, kad išsikrausčiau.
Nesupranti, kodėl aš pykstu, kad išsikraustei iš namų?
Aš keičiuosi, dėl to tapsiu geresniu tėvu,
geresniu vyru ir geresniu žmogumi.
- Girdėjau, kad jie nesimylėjo. - Kas tau taip sakė?
Vaikai kalbėjo dramos būrelyje.
Gal vaikai dramos būrelyje turėtų užsiimti drama scenoje.
Drama scenoje dar blogesnė už tavo seksualinį gyvenimą, taigi.
Trina.
Kai Alisa pakeitė panelę Stebel, pjesė virto tikru šlamštu.
- Kokia pjesė? - Statome „Mūsų miestelį“.
„Mūsų miestelis“. „Mūsų miestelis“ - klasika. Žinai, kad aš ten vaidinau?
Kuo toliau, tuo geriau.
Taip. Vaidinau gerbiamąjį profesorių Vilardą.
Vaidinai mokytoją mokyklos spektaklyje.
O Dieve. Tavo gyvenimas tikrai tragiškai nuobodus.
Tiesą sakant, tai buvo vienas iš geresnių vaidmenų.
Nežinau, nes Alisa nesugeba nieko išmokyti.
Ji mano, kad gali tiesiog ateiti ir viską perimti.
Esu tikras, kad visi labai stengiasi.
Šiaip jau, niekas nesistengia. Viskas labai blogai.
Taip. Visiškai niekas nesistengia.
Grovers Kornersas. Taip, tuoj pažiūrėsiu.
Grovers Kornersas yra...
išsidėstęs ant seno Pleistoceno laikų granito A-apalačių take.
Norėčiau pasakyti...
- Gale iš tiesų gan garsu. - Atsiprašau, ką?
„Mūsų miestelis“.
Kese, vien dėl to, kad Zanderis tau parodys,
kaip vairuoti gondolą, dar nereiškia, kad ją vairuosi, aišku?
Taip, suprantu.
Skirsiu tave gondolininke tik tuo atveju, jei ištiks stichinė nelaimė
arba užkrečiama liga išguldys visą mano personalą.
Bet tada, būkim atviri, tikriausiai tiesiog uždarysiu restoraną.
- Taip. Viskas gerai, Džordžijau. - Tikiuosi, supranti, Kese,
kad nedarysiu tau nuolaidų.
Ir nors tu pradedi dirbti kaip jaunesnioji padavėja praktikantė,
jei pasistengsi, ryžtingai ir profesionaliai dirbsi
kasdien, po kelerių metų galėsi tapti padavėja pilnu etatu.
Taip, puiku.
Jaučiuosi labai įkvėpta.
Deja, negaliu pasilikti tavęs prižiūrėti.
Turiu nuvažiuoti į parduotuvę ir nupirkti ryžių trapučių Dasčiui.
Todėl šiandien tu tiesiog stebėsi Zanderį, gerai?
Ką tu pirksi Dasčiui?
- Parodyk jai, kaip irtis, Zanderi. - Gerai.
Lygiais judesiais. Darbo dienos pietūs, mažuli. Plaukiam.
Žinok, kokie lygūs bebūtų judesiai,
gondola plaukia savaime.
Jėga. Tai žemina.
Mano naujas ateities tikslas - tapti padavėja pilnu etatu,
kaip mano paauglė dukra.
Turi nuo ko nors pradėti, ar ne? Pakilti į viršų.
Nors turiu pasakyti, kad Džordžijus manęs nepaaukštino šešerius metus.
Taip. Iš tikrųjų dar nežinau galutinio savo tikslo,
bet turiu ištrūkti iš namų.
Ir žinai, ką?
Šitaip bent jau užsitikrinsiu šiokią tokią finansinę laisvę.
Ir, taip, čia „Pas Džordžijų“, bet nedaug kas priimtų į darbą
39 m. vienišą mamą, kuri dirbo tik sau, taigi...
Jei padės, nemanau, kad kas nors ateis čia tavęs smerkti.
Ačiū.
O Dieve.
Ką čia veikia mano mama?
- Viešpatie brangiausias. - Kas?
Nieko. Ne, aš tik supratau, kad nėra administratorės.
Taigi, turbūt turėtume atsisėsti pačios.
Gerai.
Ten yra kabina, kuri atrodo išties gražiai.
- Gerai. Izi? - Žinau, kad ji mane mato.
Yra ir šitie stalai.
Ir negali net į mane pažiūrėti, jai taip gėda?
Ji iš esmės bėga.
Taip, ką ten sakei, kad niekas manęs nesmerks?
Nori pasitreniruoti su irklu...
- Kas? - ...ar neirkluosi?
Labai atsiprašau.
Emile, eik paprastai. Kuo save šiandien laikai?
Tėti, tu nepakenčiamas.
Vieną minutę liepi nesikūprinti,
o kitą mane įžeidinėji. Aš tavęs tiesiog neklausau.
Atsiprašau. Čia rašo, kad jis mane staiga pabučiuoja, bet jis - mano tėtis?
- Taip... - Taip, ar turėčiau vaidinti jos tėtį?
Visi žino, kad mes - pora, ar ne?
- Taip. - Gerai, jėga.
Be to, mane labai blaško badmintonas.
Tiesa. Taip, atsiprašau. Pamiršau rezervuoti sporto salę, tad...
Žinot, ką, padarykim pertraukėlę, aš pavartysiu užrašus ir
gal išsiaiškinsiu, kas čia per scena.
Sakydama užrašus, turite galvoje internetą?
Taip, jį.
- Labas. - Labas.
- Štai garsioji režisierė. - Ką tu čia veiki?
Neturi vesti pamokos?
Taip. Tiesiog įjungiau vaikams filmą.
Iš esmės niekad taip nedarau.
Bet man pasirodė, kad Trina kartina tau gyvenimą su šia pjese.
Manau, greičiausiai kaltas aš.
Ne. Ji užduoda labai gerus klausimus.
Aš tik nieko neišmanau apie teatrą.
- Taip. - Gal aš galiu padėti.
Vaikai, pertrauka baigėsi.
Gerai, penkios minutės dar nepraėjo, o tu - ne mūsų mokytojas.
Ne, nesu. Bet šį tą žinau apie „Mūsų miestelį“.
- Tai kas konkrečiai negerai? - Jis užknisa.
Taip, žinau, tai svarbus tekstas, bet tiesiog... Sunku įsijausti.
Šiame vaidinime nieko nenutinka.
Neturime nei dekoracijų, nei kostiumų.
Gal mums reikia pasikapstyti giliau. Trina, apie ką ši scena?
- Mano tėtis elgiasi kaip šiknius. - Trina.
Ne, šitoje scenoje jis kalba iš aukšto ir užknisa,
aš beveik noriu jį pastumti.
Gerai. Šiek tiek sutirštinai, jei to nėra scenarijuje...
Gali mane stumti. Tik ne per smarkiai ir netrenk į veidą.
- Gerai. Pakartok vėl tuos žodžius. - Gerai.
Gerai.
Emile, eik paprastai.
- Kuo šiandien save laikai? - Kuo tu save laikai?
Gerai. Buvo gerai.
- Geri instinktai, Trina. - Tikrai gerai.
- Nuostabu. - Nepamirškim...
Atrodo, kad čia darosi įdomu.
Taip. Geriau...
Dėmesio, pradėkime sceną nuo pradžios, gerai?
- Gerai. - Gerai.
- Taip, geriau grįšiu į pamoką. - Ne, pasilik, prašau.
Būdamas čia kažkodėl labai padedi.
Gerai stumdaisi.
Beje, man patinka tavo suknelė. Iš kur ją gavai?
Ji pirma man papuolė po ranka spintoje.
Bet oranžinė spalva man visada patiko.
Sveikos, damos. Atnešiau jums gėrimų.
Aš irgi čia.
Taip. Štai ir aš, dirbu žemiausioje pozicijoje
absurdiškiausiame restorane.
Taigi, pirmyn, mama, komentuok.
Štai ką šiais laikais reiškia „karališkoji šeima“?
Taip. Pasismagink.
Kese, aš net nežinojau, kad čia dirbi.
Čia tavo dukra?
Gerai. Minutėlę.
Tu tikrai žinojai, kad čia dirbu, ar ne?
Taip, Džordžijus turbūt tau pasakė, todėl tu lyg netyčia
susitarei dėl susitikimo čia, pirmąją mano darbo dieną.
Čia ne susitikimas.
Taip, viskas gerai. Taip, neleisiu tau savęs žlugdyti.
Tu esi labai liūdnas žmogus,
ir mano gyvenimas labai pagerėjo, kai tavęs jame nebeliko.
Tu toksiška, atsiribojau nuo tavęs, ir tarp mūsų viskas baigta.
Taigi, jau baigėm ar ne?
Vis dar turime pasakyti joms ypatingus dienos patiekalus.
Šiandien meniu turime ypatingą naują patiekalą. Cukinijų pirštelius.
Tai kaip vištienos piršteliai, bet vietoj vištienos juose cukinija,
jie trumpesni, kaip kojų pirštai. Kojų pirštai iš cukinijų.
Labai gardūs.
Leisk atsiprašyti.
Viskas gerai, Izi. Nors ir turiu keletą klausimų.
O Dieve, prasideda.
Pirma - ar turėtume užsisakyti atskirus cukinijų pirštelius,
ar pasiimti visą koją?
Emile, eik paprastai.
- Kuo tu save šiandien laikai? - Tėti, tu nepakenčiamas.
Vieną minutę liepi nesikūprinti, o kitą
mane įžeidinėji.
Aš tiesiog tavęs neklausau.
Tai buvo nuostabu, Trina.
- Tikrai tą pajutau. - Taip. Tikrai.
Nieko prieš, jei šį tą pasiūlysiu?
Prasideda. Taip ir maniau, kad taip bus.
Senasis tėvas Laikas mano, kad mokykliniam spektakliui per daug smurto.
Šiaip jau norėjau pasakyti, kad yra saugesnis būdas.
- Galite parodyti, tėve? - Ne, nežinau.
Labai mums padėtumėt.
Aš beveik neabejoju, kad tėvui Rubenui reikia grįžti prie badmintono.
Mes turbūt turėtume toliau repetuoti žodžius.
- Galiu parodyti kelis dalykus. - Tikrai? Gerai, jėga.
- Nagi. - Kas čia jam užėjo?
- Nežinau, bet man patinka. - ...šitaip.
O tada sugniaužk kumštį dešine ranka,
kairę uždėk jam ant krūtinės.
Tada žinosi, koks atstumas tarp jūsų.
Taigi, tada parodyk žiūrovams kumštį štai taip,
bet prieš pat smogiant
atpalaiduok kumštį, kad tik brūkštelėtum jį pirštais.
O tada, kai smogi, pasisuk ir treptelėk kaire koja.
Šitaip.
- Tai buvo... - Ne. Netikroviška.
Žiauriai kietai, tėve Rubenai. Iš kur žinot tokius dalykus?
Tarkim, vaikystėje praleidau daug laiko žiūrėdamas imtynes ir
rinkausi tarp seminarijos arba imtynių, taigi...
Ką dar mokat?
Prabėgo jau daug laiko. Nesiruošiu partrenkti mokinį ant žemės.
- Galit išmėginti ant mano tėčio. - Pala... Ką?
Ne. Palauk. Ar tai gera...
Nes atrodo, kad vis labiau tolstam nuo pjesės.
Dasti, apie tai ir kalbėjome.
Žinai, kaip rasti būdą bendrauti su mokiniais jų lygyje.
Žinai, kaip padaryti, kad programa geriau atlieptų tai,
ką jie išgyvena.
Ir galėtum pataisyti reputaciją Trinos akyse.
Nagi.
Gerai. Aš tą padarysiu. Taip.
Gerai. Tik leiskit truputį prasitampyti.
Truputį susižeidžiau kirkšnį. Taip. Gerai.
- Pasigailėk manęs. - Taip, gerai.
Rimtai.
Žinoma, jūs turėdavot tokių...
Ar nori pakalbėti apie tai, kas vyksta su tavo dukra?
Ne, neleisim, kad tai sugadintų mūsų popietę, tiesa?
Gerai. Tiesiog atrodai truputį išsiblaškiusi.
Ne, kartais taip atrodau, kai susikaupiu.
Nepriimk asmeniškai, mieloji.
Gerai, mieloji.
Pakalbėkim apie ką nors kita.
Aš šokdavau su moterimi, kuri augino žirgus.
Taip. Manau, ji net dalyvaudavo tuose dailiojo jojimo konkursuose.
Aš nelabai domiuosi žirgais.
Nesidomi?
Įdomu, kodėl pamaniau, kad domiesi.
Taigi, koks tavo mėgstamiausias gyvūnas?
Izi, man nerūpi, kad tavo dukra tavęs nekenčia.
Ji nejaučia man neapykantos.
Tik dabar ji išgyvena fazę.
Taip, ir ji nuo manęs atsiribojo, kad ir ką tai reikštų.
Ne per seniausiai ji mane apkaltino, kad nesugebu mylėti.
Kas čia blogo?
Tu mandagi, bet žinau, kad širdyje mane smerki.
Nejaugi?
Kartą bandžiau ją palikti, kai ji buvo maža.
Ir mes neseniai buvome persikėlusios į Dirfildą. Aš...
Bandžiau ją palikti.
Ji buvo čia laiminga ir ji...
Jos su Marta mylėjo viena kitą.
Bet man buvo žiauriai nuobodu, todėl nusprendžiau tiesiog išvažiuoti.
TĘSTI?
Taigi, štai kas esu.
Taigi, gali mane smerkti,
net neišklausiusi mano istorijos pusės.
Manau, ką tik papasakojai savo istorijos pusę.
Bet, Izi, tu neišvažiavai.
Akivaizdu, kad grįžai, nes esi čia. Be to, kam rūpi?
Manai, esi pirmas žmogus, bandęs pabėgti nuo savo problemų?
Manai, aš nepridariau nesąmonių ir nieko neužknisau?
- Dauguma šeimos narių manęs nekenčia. - Tikrai?
- Kodėl? - Niekur nedink. Sužinosi.
Man nereikia, kad būtum nuostabus žmogus.
Tik nenoriu, kad kabintum makaronus.
Gal norėtum nueiti kur nors privačiau?
Norėčiau.
Jos nori pabėgti nesusimokėjusios?
Taip, taip dažnai nutinka.
Bet pinigus išskaičiuoja iš tavo algos, jei norėtum ją pasivyti.
Ne. Ne, tegul eina. Ji gavo tai, dėl ko atėjo.
Ji nepasiliks net papietauti, tai tik įrodo mano tiesą.
Tiesiog keista.
Neatrodė, kad ji ką nors daro.
Todėl, kad nežinai visos istorijos.
Taip. Iš esmės, ji - priežastis, dėl ko neturėjau tikro darbo.
- Tikrai? Ką ji daro? - Visada mane nusodina.
Ji visada mane nusodina.
Visą gyvenimą, kaskart, kai man kažkas sekdavosi,
pavyzdžiui, šokių pamokos ar dainavimo pamokos.
Arba kai pradėjau ieškoti darbo, ji privertė mane jaustis nepilnaverte.
Tiesiog nustojau stengtis.
Taip. Gerai.
Kaip suprasti „taip, gerai“? Netiki manim?
Ne. Skamba žiauriai.
- Bet tau 40 metų... - Trisdešimt devyneri.
Trisdešimt devyneri. Vis dar kaltini mamą?
Atsiprašau, panele, gal galėtume gauti meniu?
Ji tik praktikantė. Po sekundėlės prieisiu, gerai?
Šiaip jau, ne, nesu tik praktikantė.
Ką tu... Kese, ne. Pala.
Mano vardas Kesė, šiandien būsiu jūsų padavėja.
Tiesą sakant, meniu žinau mintinai.
Norėčiau, kad dirstelėtumėte dar kartą.
Gerai.
Pavaryk, tėve Rubenai!
Taip!
Taip, tėve Rubenai!
O varge.
Ne, viskas gerai. Buvo smagu? Tau patiko?
Ar paradau tavo pagarbą ir susižavėjimą?
- Nedaug ką buvo prarasti. - Puiku.
Ne, bet ne, buvo puiku.
Taip. Ar tau viskas gerai?
Pamaniau... atrodė, kad tu
vienu metu laikeisi už nugaros.
Aš? Ar aš... Turbūt vaidinau.
Aš tik vaidinau kaip patyręs aktorius,
vaidinęs gerbiamąjį profesorių Vilardą. Aš...
O Dieve, jis vėl nutaisė tą balsą.
Alisa, mes pagalvojome,
gal galėtume įtraukti daugiau imtynių elementų į spektaklį?
Taip. Galėtume susikurti kostiumus ir
pastatyti sceną vidury sporto salės, o žmonės sėdėtų ratu.
Apvali scena.
Taip vadinama apvali scena.
Skirtingai nei arka įrėminta scena ar prailginta.
- Prašau, nustok kalbėti. - Nustosiu.
Taip, vaikai, tikrai galite.
Žinot, akivaizdu, kad aš šito nesugebu.
Todėl, taip, noriu, kad darytumėt, kaip jums patinka.
Gerai. Jėga.
- Ačiū, Alisa. - Prašau.
Ji bent jau tavęs nebepuldinėja.
Taip.
Nemanau, kad ką nors sutvarkiau mūsų su ja santykiuose.
Gal neprivalai sutvarkyti visko iškart?
Gal jai reikia kurį laiką papykti?
Nežinau. Supranti, ji paauglė.
Manau, šiandien ji patyrė savotišką katarsį.
Taip. Ne, gal tu teisi. Gal jai tik reikia...
Jai tik reikia kartais pamatyti,
kaip kunigas išspardo jos tėčiui subinę.
Nors tau juk neišspardė subinės, ar ne?
- Tai tik, žinai, vaidyba. - 100 proc.
- Neseniai daviau kraujo. - Gerai.
- Nenoriu apie tai pasakoti. - Gerai, jėga.
Paliksiu ją čia. Kai tik būsit pasirengę.
Ten yra ir apie arbatpinigius.
Dvidešimt procentų - įprasta, bet kas nori elgtis įprastai,
- treneri Iglsonai? Tiesa? - Taip.
Kese. Ką, po šimts, išdarinėji?
Ar tu aptarnavai tą staliuką?
Kur Zanderis? Kur tavo juosta?
Pasakysiu tau, ką padariau.
Kaip reikiant nugręžiau trenerį Iglsoną,
štai ką padariau.
Taip. Jis atėjo į pasimatymą su savo naujausia mergina.
Ir norėjo užsisakyti sriubos su sumuštiniu
ir namų vyno butelį,
kuris ne tik pigiausias visame meniu, bet ir šlykštus.
Tai „Boca Raton Merlot“ iš šiaurinio pietų Floridos regiono.
Džordžijau. Čia itališkas restoranas. Turėtum siūlyti itališką vyną.
Florida - tai Amerikos Italija.
Radau įvairaus vintažinio itališko vyno tavo rūsyje
ir mes puikiai jį priderinome prie maisto.
Pradėjome nuo alyvuogių su proseku.
Proseku?
Tada puikus „Pinot Grigio“ prie salotų su parmezanu,
- po to gardusis „Sangiovese“... - „Sangiovese“?
...prie makaronų.
O viską užbaigėme ledais su limončelu.
Tai reiškia, kad sąskaita siekė 300 dol., o ne 50.
Kiek žinau,
judu su Nete negalite sau leisti atsisakyti pinigų už nieką.
Pasilaikyk ją, Džordžijau.
Dar taip skaniai nesu pietavęs, o pietavau čia daugybę kartų.
Ačiū, Kese.
- Gerai. Ačiū, treneri. „Hooves“ amžinai. - Taip!
Taip. Pavarykit, „Hooves“! Metas pažaisti, mažuti.
Tai ką, manai, gali peršokti visus žingsnius ir tapti čia padavėja?
Ne, aš noriu daugiau.
Aišku? Visų pirma, pradėkim nuo paaukštinimo Zanderiui.
Jis čia dirba šešerius metus. Jam to reikia.
Kese. Viskas veikia ne taip. Čia aš esu El Capitano.
Gerai. Tada padaryk mane Capitano padėjėja.
Kese, negaliu patikėti.
Palieku tave valandai, kad galėčiau rimtai apsipirkti,
o tu nepaisai visų mano norų ir visiškai perrašai
Džordžijaus taisykles.
Būtent to aš ir tikėjausi.
- Pirmyn. Taip, labai tavim didžiuojuosi. - Ką?
Jėga.
Taip. Sveika atvykusi į mi familia. Įtrauk tai į save.
Tu to nusipelnei.
Taip.
O čia, žinoma, yra mano privati šokių studija.
Visi nori ją pamatyti, bet tik nedaugelis įleidžiami.
Taip. Jaučiuosi išties pagerbta.
Ar mes... Ką mes čia veikiame?
Likusioje namo dalyje - betvarkė.
Man atrodė gan švaru.
Galim čia atsipalaiduoti, jei tik neraginsi manęs šokti.
Izi, atsiviliojai mane čia, kad galėtum man pašokti?
Aš tik užbėgu tavo prašymui už akių.
Tu labai liūdnas žmogus.
Užsikrušk.
Labai norėčiau pamatyti, kaip šoki, bet mane daug labiau domina tai.
Kada tai prasidėjo?
Dirbu su daug šokėjų, Izi. Man pažįstamos kūniškos bėdos.
Neturiu kūniškų bėdų. Man tik nereikia į viską spoksoti veidrodyje.
O kaip jautiesi dėl to, kad kiti žmonės viską mato?
Ir man nereikia, kad mėgintum mane analizuoti.
Tiesiog prisiminkime, kad esi fizioterapeutė.
Taip, esu.
Tai gal norėtum užsiimti su manim kuo nors fizišku?
- Nurenkim tave. - Frėja, aš...
Atsiprašau. Šiaip jau kalbėjau su veidrodžiu.
Pažiūrėk.
Pažiūrėk į tą lygų, atspindintį paviršių.
- Negaliu patikėti, kad tai darome. - Baik.
Ateik čia.
Man patinka.
Patinka viskas, ką matau.
PAGAL M. O. VOLŠO KNYGĄ
Išvertė Sandra Siaurodinė